УХВАЛА 
25 липня 2024 року
м. Київ
справа № 183/3285/22
провадження № 51-6862 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
засудженого в режимі відеоконференції                    ОСОБА_6 ,
захисника в режимі відеоконференції             ОСОБА_7 ,
представника потерпілого 
в режимі відеоконференції                                             ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у кримінальному провадженні № 12021041350000119 від 07 квітня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , заяву представника потерпілого ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_2 , 
встановив:
У провадженні Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду перебувають матеріали кримінального провадження № 12021041350000119 від 07 квітня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції від 25 липня 2024 року, на стадії виконання положень статей 344, 434 КПК України, суддя колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_2 повідомив, що із головуючим суддею Новомосковського міськрайонний суд Дніпропетровської області ОСОБА_9 , яка ухвалювала вирок від 19 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , він знайомий більше десяти років у зв`язку з науковою діяльність, а саме здійснював наукове керівництво підготовки ОСОБА_9 дисертації на здобуття наукового ступеню кандидата юридичних наук. При цьому також зауважив, що відносини із суддею суду першої інстанції  ОСОБА_9 є лише професійними, та підстав для самовідводу не вбачає. 
В подальшому, в ході встановлення наявності в учасників провадження відводів складу колегії суддів, представник потерпілого ОСОБА_8 , з огляду на зазначену суддею ОСОБА_2 інформацією, заявила останньому відвід.
Заслухавши думку учасників касаційного провадження, зокрема, прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення заявленого представником потерпілого відводу судді ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу Суд при вирішенні цього питання враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у пункті 66 рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» вказує, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зауважив, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.
У справі «Хаушильд проти Данії» Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність доказів фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.
Крім того, як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією Економічної і Соціальної Ради 00Н від 27 липня 2006 року №2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Як убачається з доводів представника потерпілого ОСОБА_8 , підставами для відводу судді ОСОБА_2 , є мета виключення можливої зацікавленості останнього, у зв`язку з тим, що вироком суду апеляційної інстанції (який наразі є предметом перевірки Верховного Суду у цьому провадженні) було частково скасовано вирок суду першої інстанції, а тому, на переконання представника потерпілого, зазначена суддею ОСОБА_2 інформація може вплинути на розгляд даної справи. При цьому представник потерпілого вказувала, що не наполягає на наявності об`єктивних та суб`єктивних критеріїв упередженості та безсторонності судді ОСОБА_2 , однак зауважувала, що такі критерії можуть виникнути у виді зацікавленості у залишенні рішення суду першої інстанції без зміни. 
Частиною 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.
При цьому, Суд зазначає, що наявність у осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, сумнівів щодо упередженості та безсторонності судді лише з підстав наявності у такого судді суто професійних відносин із суддею, який приймав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції не можуть бути підставою згідно з ст. 75, 76 КПК України для відводу судді.
Наведені представником потерпілого ОСОБА_8 доводи на обґрунтування заявленого судді ОСОБА_2 відводу, на переконання колегії суддів, зводяться виключно до припущень щодо зацікавленості члена колегії Верховного Суду та не вказують на те, що суддя ОСОБА_2 виявляв упередженість або безсторонність у цій справі, а також не спростовують факту відсутності будь-яких сумнівів у його безсторонності та не свідчать про наявність доказів фактичної наявності упередженості судді.
Таким чином, наявність у судді ОСОБА_2 професійних відносин із суддею Новомосковського міськрайонний суд Дніпропетровської області ОСОБА_9 , яка ухвалювала вирок від 19 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , з огляду на положення КПК України, практику Європейського суду з прав людини та доводи представника потерпілого ОСОБА_8 , не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді ОСОБА_2 , а також не викликають сумнівів щодо його безсторонності.
При цьому колегія суддів критично оцінює доводи представника потерпілого щодо можливої зацікавленості судді ОСОБА_2 у залишенні рішення суду першої інстанції без зміни, оскільки: 
- таке судове рішення у касаційному порядку не оскаржується, а тому Суд відповідно до вимог, передбачених статтями 433, 437 КПК України позбавлений можливості надання йому оцінки;
- предметом перевірки Верховного Суду у цьому кримінальному провадженні, з огляду на доводи касаційної скарги захисника, є лише вирок суду апеляційної інстанції, ухвалений стосовно ОСОБА_6 ;
- з огляду на повноваження суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, які визначені у ст. 436 КПК України, Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, залишити без зміни рішення суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд вважає, що заявлений представником потерпілого ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ТОВ «ЕКОФРОСТ», відвід судді ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 75, 80, 81, Верховний Суд
постановив:
Заяву представника потерпілого ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                           ОСОБА_3