справа № 752/11365/21
головуючий у суді І інстанції Плахотнюк К.Г.
провадження № 22-ц/824/5118/2024
головуючий суддя Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 червня 2024 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Денисенка Євгена Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Денисенко Є. В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон»), третя особа - ОСОБА_3 , в якому просив: - стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 153 404 грн 61 коп.; - стягнути з ПрАТ «СК «Еталон`на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн; - стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Fordfusion», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «VolkswagenTouran», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . 
Крім того, до цієї події був причетний ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «RenaultTrafic», д.н.з. НОМЕР_3 , проте механічних пошкоджень не отримав. 
За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, - скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Автомобіль марки «RenaultTrafic», д.н.з. НОМЕР_3 , застраховано в ПрАТ «СК «Еталон» на підставі страхового полісу АМ 420 4100. 
Згідно із звітом № 035-21 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Fordfusion», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 521 254 грн 12 коп., розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП становить 253 404 грн 61 коп. 
ОСОБА_1 30 листопада 2020 року та 28 січня 2021 року звертався до страхової компанії із заявами про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак отримав відмову з тих підстав, що пропустив строк для звернення. 
Крім того, 14 квітня 2021 року на адреси відповідачів були направлені претензії з проханням сплатити ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди на підставі експертного дослідження, яка становить 253 404 грн 61 коп., однак відповідь не отримав.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня                      2023 року заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди  задоволено.
Затверджено мирову угоду, укладену 09 грудня 2021 року між    ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої: ОСОБА_2 сплачує позивачу ОСОБА_1 розмір відшкодування матеріальної школи, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 грудня                  2018 року у загальній сумі 90 000 грн наступним чином: 50 000 грн при підписанні зазначеної мирової угоди та залишок чотирма рівними частинами по 10 000 грн шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «Приватбанк» НОМЕР_4 , у такому порядку:
перша оплата здійснюється при підписанні мирової угоди у сумі                         50 000 грн; друга оплата 10 000 грн не пізніше 15 січня 2022 року; третя оплата                      10 000 грн не пізніше 15 лютого 2022 року; четверта оплата 10 000 грн не пізніше 15 березня 2022 року; п`ята оплата 10 000 грн не пізніше 15 квітня   2022 року;
відповідач і позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави, та, що з наслідками закриття провадження у справі на підставі частини четвертої статті 207 ЦПК України у зв`язку з укладенням мирової угоди і затвердження її судом, передбаченими частиною другою статті 256 ЦПК України, вони ознайомлені; наслідки укладення мирової угоди, зміст статей 207, 208 ЦПК України сторонам роз`яснені і зрозумілі;
мирова угода набуває чинності з дня постановлення ухвали про її визнання і є обов`язковою для сторін, укладена у трьох примірниках: по одному для кожної зі сторін, та один примірник залишається у матеріалах справи                       № 752/11365/21 Голосіївського районного суду міста Києва;
провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди закрито;
роз`яснено сторонам у справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається;
зобов`язано фінансовий орган Голосіївського району міста Києва повернути платнику ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 767 грн.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня                  2023 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон», третя особа -   ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди залишено без задоволення.
Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування ґрунтується на вимогах Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Денисенко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щодо ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 752/965/19 ОСОБА_1 вважався винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, останній фактично не мав законних підстав для звернення до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування.
Одразу після набрання законної сили судового рішення у справі                      № 752/965/19 позивач звернувся з відповідною заявою до ПрАТ «СК «Еталон», яка відмовила у виплаті страхового відшкодування через пропуск строку на звернення з відповідною заявою.
ОСОБА_1 усі зобов`язання за договором страхування виконав у повному обсязі та добросовісно, в свою чергу страхова компанія уникає належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором, навмисно та необґрунтовано відмовляє у виплаті страхового відшкодування, чим порушує умови договору.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від                     06 березня 2019 року у справі № 465/6315/16 є недоречним, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, на яку посилався місцевий суд не є подібними.
Основним критерієм для отримання страхового відшкодування є визнання особи потерпілим та звернення такої особи до страхової компанії у річний строк. 
04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався до страхової компанії, однак йому було відмовлено з тих підстав, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП.
З часу ДТП до ухвалення судового рішення у справі № 752/965/19 відсутній був один з основних критеріїв (визнання статусу потерпілого) для отримання страхового відшкодування, у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Вказані обставини виключали звернення позивача до страхової компанії у річний строк з часу ДТП, а саме 30 листопада 2020 року позивач вдруге звернувся до страхової із заявою про виплату страхового відшкодування.
Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ПрАТ «СК «Еталон» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском строку, встановленого чинним законодавством. 
Право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння ДТП, який є присічним.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 465/6315/16-ц.
Позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском строку, встановленого чинним законодавством, тому відмова у виплаті страхового відшкодування є обґрунтованою.
 
За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Судом установлено, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на АДРЕСА_1 сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Fordfusion», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «VolkswagenTouran», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . 
Крім того, до цієї події був причетний ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «RenaultTrafic», д.н.з. НОМЕР_3 , та механічних пошкоджень не отримав.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 у зв`язку з експлуатацією транспортного засобу марки «RenaultTrafic», д.н.з. НОМЕР_3 , на час настання ДТП 01 грудня 2018 року була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ-4204100) у ПрАТ «СК «Еталон».
За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП, а відносно ОСОБА_1 - за статтею 124 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року у справі № 752/26743/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною четвертою статті 122 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року у справі № 752/965/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, - скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
30 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля 01 грудня 2018 року у ДТП.
Згідно із звітом № 035-21 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Fordfusion», д.н.з. НОМЕР_1 , складеним 20 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_4 на замовлення                        ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку на рівні ринкової вартості КТЗ складає 253 404 грн 61 коп.
ПрАТ «СК «Еталон» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку на звернення із виплатою страхового відшкодування, про що повідомлено заявника листом                    № 01-04-2425/1 від 01 лютого 2021 року.
 
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) викладено правовий висновок про те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі                                № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, місцевий суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 30 листопада                       2020 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 01 грудня 2018 року. Отже, обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Посилання позивача на тривалість розгляду адміністративної справи щодо встановлення його вини у вчиненні ДТП є безпідставними, оскільки існування адміністративного провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП. 
Такі висновки спростовують доводи апеляційної скарги у відповідній частині.
При цьому цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.
Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 (провадження № 61-9642св22), від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22 (провадження № 61-2109св24),від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23 (провадження № 61-18255св23).
Отже, позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика з вказаною заявою.
Із відповіді ПрАТ «СК «Еталон» від 01 лютого 2021 року, адресованої ОСОБА_1 , встановлено, що останній 04 грудня 2018 року надав до страхової компанії наступні документи: повідомлення про настання події з ознаками страхового випадку; копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля; копію висновку про результати медичного огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння. Всі загадані документи наявні та долучені до справи 14125, однак такий документ, як заява на виплату страхового відшкодування ним не подавалась, і вперше фактично була подана 30 листопада 2020 року, тобто значно пізніше ніж через 1 рік з дати ДТП, тому відсутні підстави для перегляду раніше прийнятого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування від 28 січня 2021 року (а. с. 10).
Враховуючи викладене, посилання у апеляційній скарзі на те, що після настання спірної ДТП, унаслідок якої позивачу було завдано майнової шкоди, останній 04 грудня 2018 року звертався до страхової компанії, однак йому було відмовлено з тих підстав, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, належними та допустимими доказами не підтверджені, по-друге, не спростовують обов`язок потерпілого подати страховику відповідну заяву про виплату страхового відшкодування у визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, чи звернутися до суду з відповідним позовом у цей строк, який є преклюзивним.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Денисенка Євгена Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня                      2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
 
Головуючий                                                                   Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                        Р.В. Березовенко 
 
                                                                                                  О.Ф. Лапчевська