ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року	Львів	Справа № 300/854/24 пров. № А/857/10583/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року  у справі № 300/854/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Гомельчук С.В., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                   В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) (в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ) звернувся в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 1, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати старшому матросу ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 09.03.2022 був призваний у ЗСУ на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та №69/2022 та проходив весь період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 №335 старшого матроса ОСОБА_1 , водія господарчого відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.11.2023 №110-РС у запас за сімейними обставинами за п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було виключено зі списків особового складу військової частини. Однак, при звільненні позивача з військової служби, відповідач не здійснив виплату додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Представник позивача зазначає, що за вказаний період додаткова винагорода була виплачена лише частково, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача. Представник позивача вважає, що оскільки Окремим дорученням, як і рішенням (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 передбачено надання довідки керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу) про підтвердження безпосередньої  участі військовослужбовців у бойових дія або заходах, то право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023, яка видана командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 і скріплена печаткою військової частини. При цьому, у цій довідці зазначено підстави її видачі, зокрема, така довідка видана згідно витягів з журналів бойових дій Військової частини НОМЕР_1 №306/дск (том 1) від 14.02.2022 , №306/дск (том 2) від 27.06.2022; наказу начальника Миколаївського гарнізону №16 від 24.02.2022 року; рапорту командира роти матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, вх. №6301 від 31.05.2023 року (зареєстровано у книзі реєстрації вхідної документації інв. №40 том (1) від 25.12.2022). Зазначені в довідці документи, в силу вимог абзацу 3 пункту 3 рішення (телеграми) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022  та Окремого доручення Міністра оброни України №912/3/29 від 23.06.2022 є документами, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів. Крім того представник позивача звертає увагу, що довідка військової частини НОМЕР_1 №724 від 13.06.2023 стала підставою для оформлення та видачі позивачу з 27.07.2023 посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 . Надання позивачу статусу учасника бойових дій в період проходження ним військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 також підтверджує його право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати старшому матросу ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.05.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.05.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права, що привело до порушення в свою чергу норми процесуального права. Зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.
Вказує, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд будує своє рішення на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023 р. № 724. 
Однак, надана довідка не може бути доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, оскільки вона не є довідкою про підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168. Наведена довідка не містить в собі жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо.
Отже, вказана довідка не може бути належним доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 09.03.2022 на підставі Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та №69/2022 був призваний до лав Збройних Сил України на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с.12-13 т.1).  Позивач є учасником бойових дій (а.с.17 т.1).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2022 №62 рядового ОСОБА_1 , водія 1 автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 15.03.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення (а.с.35 т.1).
У відповідності до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2023 №110-РС старшого матроса ОСОБА_1 , водія господарчого відділення взводу забезпечення дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) (а.с.14 т.1).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 №335 ОСОБА_1 з 29.11.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у в/ч НОМЕР_1 та виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, премію за особистий внесок та одноразову грошову допомогу на підставі п.1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою КМУ від 17.09.2014 №460 (а.с.15 т.1).
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 13.06.2023 №724 встановлено, що старший матрос ОСОБА_1 дійсно в період з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в м. Миколаїв. (а.с.16 т.1).
Підставою для видачі вищезазначеної довідки слугували: витяги із журналів бойових дій в/ч НОМЕР_1 №306/дск (том 1) від 14.02.2022, №306/дск (том 2) від 27.06.2022; наказ начальника Миколаївського гарнізону №16 від 24.02.2022, рапорт командира роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, вх. №6301 від 31.05.2023 (зареєстровано у книзі реєстрації вхідної документації інв. №40 том (1) від 25.12.2022 (а.с.16 т.1).
Однак, позивач зазначає, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не отримував додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що підтверджується виписками із карткового рахунку (а.с.18-22 т.1).
Оскільки позивачу не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди за період з 15.03.2022 по 16.09.2022 та з 27.09.2022 по 31.12.2022 за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану, останній звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 безпосередньої участі позивача у бойових діях підтверджуються належними доказами, а саме наказом начальника Миколаївського гарнізону від 24.02.2022 №16, витягом із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №306/дск (том 2) та №306/дск (том 1), рапортом командира роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 31.05.2023 та довідкою від 13.06.2023 №724, виданою в/ч НОМЕР_1 , яка складена на підставі зазначених документів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
За змістом частини першої статті 6, частини першої статті 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Згідно зі статтею 16 цього Закону умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
У пункті 1 цієї постанови Уряд установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 року №793 в абзаці першому пункту 1 постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».
У решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин (з 10 жовтня 2022 року до 8 січня 2023 року) не змінювався.
Разом з цим, у постанові від 6 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 року №793 змін до постанови №168 у частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Колегія суддів зазначає, що у період виникнення спірних правовідносини, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022, абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
1.бойовий наказ (бойове розпорядження);
2.журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
3.рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Відповідно до пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України N 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення № 912/з/29, яке почало діяти з 01.06.2022) застосовувався такий порядок та умови виплати додаткової винагороди:
«1. Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях... слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;».
Пунктом 3 Окремого доручення № 912/з/29 встановлено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: 
бойовий наказ (бойове розпорядження); 
журнал бойових дій;
рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Абзацами 1-3 пункту 4 Окремого доручення № 912/з/29 доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку № 2 до цього доручення.
У підставах надання довідок про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.
В матеріалах справи міститься довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 13.06.2023 №724, відповідно до якої, старший матрос ОСОБА_1 в період з 15.03.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в м. Миколаїв (а.с.16 т.1).
Колегія суддів звертає увагу, що окрім довідки, в матеріалах справи наявні засвідчені копії витягу із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №306 дск (том 1) від 14.02.2022, витягу із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №306/дск (том 2) від 27.06.2022, наказ начальника Миколаївського гарнізону №16 від 24.02.2022, рапорт за вх. №6301 від 31.05.2023.
Наказом начальника Миколаївського гарнізону від 24.02.2022 №16 встановлено заходи посилення охорони та оборони АДРЕСА_1 (а.с.138 т1).
Відповідно до витягів із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №306/дск (том 2) та №306/дск (том 1), судом встановлено, що в/ч НОМЕР_1 повним особовим складом в період з 14.02.2022 по 27.06.2022 та з 27.06.2022 по 29.11.2022 здійснювала заходи посилення оборони та охорони АДРЕСА_1 (а.с.139-140 т.1).
Відповідно до рапорту командира роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 31.05.2023 підтверджено, що військовослужбовці роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , на підставі бойового розпорядження начальника ракетних військ і артилерії ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №49т/РВіА від 16.02.2022 брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, (забезпечували підвезення продовольства, речового і військового-технічного майна до підрозділів, що виконували бойові завдання під час обстрілів в м. Миколаїв, а саме старший матрос ОСОБА_1 , водій першого відділення автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 безпосередньо брав участь у періоди з 15.03.2022 по 16.09.2022 та з 27.09.2022 по 31.12.2022 (а.с.144 т.1).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника щодо довідки, яка не може бути доказом участі позивача у заходах забезпечення оборони України у зв`язку з тим, що така не містить в собі жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) з огляду на те, що довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 13.06.2023 №724 видана на підставі вищезазначених документів і відповідно підтверджує безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Щодо позовної вимоги здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сімям під час дії воєнного стану з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях у період з 15.03.2022 по 30.04.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено  судом першої інстанції, згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2022 №293 встановлено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у період з 24.02.2022 по 31.03.2022 (а.с.37 т.1).
У відповідності до додатку №1 до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2022 №293 визначено 17 діб безпосередньої участі ОСОБА_1 у період з 15.03.2022 по 31.03.2022, підставою слугували рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_5 (вх. №2461/17 від 11.05.2022), розпорядження з інженерного забезпечення командира в/ч НОМЕР_1 від 21.02.2022 №156/дск, БР командира в/ч НОМЕР_1 від 04.03.2022 №192/дск, БН командира НОМЕР_1 від 17.02.2022 №20/8т (а.с.38 т.1)
Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2022 №298 встановлено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у період з 01.04.2022 по 30.04.2022 (а.с.39 т.1).
У відповідності до додатку №1 до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.05.2022 №298 визначено 30 діб безпосередньої участі ОСОБА_1 у період з 01.04.2022 по 30.04.2022, підставою слугували рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_5 (2474/21 від 11.05.2022), БР №192/дск від 04.03.2022 (а.с.40 т.1).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 22.02.2024 №90 про розміри нарахованої та виплаченої додаткової винагороди на період воєнного стану колишньому військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 старшому матросу ОСОБА_1 у період з 15.03.2022 по 30.04.2022 позивачу нарахована додаткова винагорода збільшена до 100000 грн (а.с.134 т.1).
Згідно з випискою із карткового рахунку вбачається, що позивачу в травні 2022 року нарахована заробітна плата, а саме у період з 06.05.2022 по 24.05.2022 на загальну суму 167923,29 грн, що, зокрема. відповідає даним, зазначеним у довідці в/ч НОМЕР_1 від 22.02.2024 №90.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди у період з 15.03.2022 по 30.04.2022 задоволенню не підлягає.
Враховуючи вищенаведе, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.05.2022 по 16.09.2022, з 27.09.2022 по 31.12.2022 з розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року  у справі № 300/854/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник