ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року	Львів	Справа № 460/21635/22 пров. № А/857/14804/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                       Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року про відмову в роз`ясненні судового рішення у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

суддя(і) у І інстанції                                                                       Недашківська К.М. , 
час ухвалення рішення                                                            не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                            м. Рівне, 
дата складення повного тексту рішення                                         15 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у справі № 460/21635/22 позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 20 січня 2022 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано відповідача здійснити з 20 січня 2022 року нарахування та виплату позивачці доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 500 грн.

14 травня 2024 року позивачка подала до суду першої інстанції заяву про роз`яснення судового рішення, у якій просила роз`яснити судове рішення шляхом постановлення ухвали, вказавши про таке:
нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має проводитися, виходячи з розміру розрахункової величини мінімальної заробітної плати у 2024 році; з січня місяця 7100 грн х 2 = 14200,00 грн (з квітня місяця 8000 х 2 = 16000,00 грн);
чи не повинна застосовуватися у даному випадку правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04 квітня 2024 року у справі №240/19227/21, де встановлено застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати. 

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у справі № 460/21635/22 відмовлено.
Не погодившись із винесеною ухвалою, її оскаржила позивачка ОСОБА_1 , яка покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови в роз`ясненні судового рішення, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення її заяви.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що положення статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині визначення мінімальної заробітної плати, яка має застосовуватися як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн є такою, що суперечить Конституції України, оскільки звужують обсяг набутого позивачем права у попередньому 2023 році. Тому вважає, що до застосування ця норма не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що судове рішення може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому, за загальним правилом, роз`ясненню підлягає рішення, яким справу вирішено по суті.
Як слідує з роз`яснень, що містяться у пункті19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли останнє є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що повинні здійснювати його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: 
терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; 
такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; 
текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.
Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання (пункт 6 постанови).
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 20 січня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року).
Апеляційний суд вважає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року є чітким та логічним, вжиті терміни відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України. Такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають. Текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування.
При цьому апеляційний суд зазначає, що незгода позивачки з розміром доплати до пенсії, який нарахований пенсійним органом на виконання судового рішення, не стосується питання роз`яснення судового рішення.
Таким чином, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі №460/21635/22 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк