ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 липня 2024 року           справа №200/935/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 200/935/24 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В: 

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ, відповідач), в якому просить: - визнати протиправним дії №057350007719 від 18.01.2024 щодо відмови у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; - зобов`язати повторно розглянути заяву від 12.01.2024 про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; - зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. Мічуріна з 13.07.1981 по 21.02.2000, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 09.12.1983.
На обґрунтування позову посилається на безпідставне не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 200/935/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №057350007719 від 18.01.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2024 про призначення пенсії згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 24.07.1982 по 23.11.1982, з 16.11.1984 по 31.01.1999, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.02.2000 по 21.02.2000. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.   
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.                 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_2 , виданого 03.10.2001.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.01.2024 про призначення пенсії ГУ ПФУ прийняло оскаржуване рішення від 18.01.2024 № 057350007719 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Указаним рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Зазначено, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявника на дату звернення становить 22 роки 2 місяці 28 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Мічуріна з 13.07.1981 по 21.02.2000, оскільки в архівній довідці № 12.05-19/253 від 27.12.2023 вказано неповне ПІБ заявника, в трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.12.1983 у відомостях про трудову участь у громадському господарстві відсутні підстави внесення записів із зазначенням номерів та дат за кожен рік. Також зазначено, що періоди роботи з 01.02.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.09.1999, з 01.12.1999 по 31.01.2000 зараховано до стажу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. 
Позивачем до суду надана копія трудової книжки   НОМЕР_1 , в якій наявні записи №1 щодо прийняття позивача з 13.07.1981 в члени колгоспу ім. Мічуріна; № 2 щодо проходження служби позивача у період з 24.11.1982 по 15.11.1984 в лавах Радянської армії; № 3 в якій зазначено, що позивач у 1984 році після служби в лавах Радянської армії продовжує працювати в колгоспі ім. Мічуріна; № 4 щодо виходу позивача 21.02.2000 із членів колгоспу ім. Мічуріна. 
Також у трудовій книжці позивача наявні відомості щодо трудової участі в громадському господарстві за період 1981 по 2000 роки. Відповідні записи скріплено печатками та підписами відповідальних осіб але без зазначення підстав їх внесення.
Також позивач надала до суду копію архівної довідки Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 27.12.2023 № 12.05-19/253 щодо кількості відпрацьованих людино-днів та заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1981 року по 2000 рік.
У вказаній довідці зазначено, що вона складена відносно: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2  (мовою оригіналу) із посиланням на те, що це відповідає записам у документах.
Відповідач надав до суду форму РС-право щодо позивача в якому зазначено, що періоди з 01.02.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.09.1999 і період з 01.12.1999 по 31.01.2000 зараховані позивачу до страхового стажу. Водночас до страхового стажу зараховано період з 01.09.1979 по 23.07.1982 (період навчання) і період з 24.11.1982 по 15.11.1984 (строкова військова служба). Також зазначено, що всього стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 28 днів. 
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності не зарахуванням спірних періодів роботи до загального страхового стажу.
Відповідно до ч 1 ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV) установлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до ч. 1 і ч 2 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до п. 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і Загальнорадянської центральної ради професійних спілок від 6 вересня 1973 року № 656 “Про трудові книжки робочих та службовців” було передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а у встановлених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників”, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Позивач у період з 13.07.1981 по 21.02.2000 працював у колгоспі ім. Мічуріна, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.
Аналогічно суд вважає, що наявність описок в ініціалах позивача, які зазначені в документах, на підставі яких складена архівна довідка Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 27.12.2023 № 12.05-19/253, - не є достатньою підставою для не зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача.
У вказані довідці відсутні відомості щодо не виконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
До суду не надано відомостей про не виконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Водночас, як було встановлено судом, до страхового стажу позивача зараховано періоди з 01.09.1979 по 23.07.1982 (період навчання), з 24.11.1982 по 15.11.1984 (строкова військова служба) та періоди роботи з 01.02.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.09.1999, з 01.12.1999 по 31.01.2000.
Тому у суду відсутні підстави для зобов`язання повторно зарахувати періоди з 13.07.1981 по 23.07.1982, з 24.11.1982 по 15.11.1984, з 01.02.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.09.1999 і з 01.12.1999 по 31.01.2000 до страхового стажу позивача
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів з 24.07.1982 по 23.11.1982, з 16.11.1984 по 31.01.1999, з 01.05.1999 по 31.05.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.02.2000 по 21.02.2000 під час розгляду заяви про призначення пенсії.
Позивачем заявлені позовні вимоги, якими позивач просив визнати протиправними “дії № 057350007719 від 18.01.2024”. Суд першої інстанції дійшов висновку, що в позовній заяві допущено описку щодо “дії” замість належного “рішення”, оскільки зазначення реквізитів відповідного рішення відповідача вказує на оскарження саме цього рішення.
Водночас, ураховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою забезпечення правової визначеності в спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог для захисту прав позивача і прийняти рішення про визнання протиправним та скасування спірного рішення, що відповідає приписам п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.    
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 200/935/24 - залишити без задоволення.                           
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 200/935/24 - залишити без змін.                                
Повне судове рішення складено 18 липня 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Е.Г. Казначеєв

                                                                                                               І.Д. Компанієць