ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 липня 2024 року
м. Харків
справа №626/1821/24
провадження №22-ц/818/2732/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Сізонової О.О.
учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 
заінтересована особа: ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Приображенської Тетяни Борисівни на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 травня 2024 року , постановлене суддею Рибальченко І.Г.,
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 09 травня 2024 року заяву задоволено. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав: заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче ніж на 50 метрів до зареєстрованого та постійного місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвоката Приображенська Т.Б. просить змінити рішення суду першої інстанції в частині строку дії обмежувального припису та ухвалити в цій частині нове рішення про видачу обмежувального припису на один місяць.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було надано оцінки, що сторони зареєстровані у одному житловому приміщенні, тим самим суд безпідставно позбавив апелянта власності на житло. Наголошує, що він усвідомив свою поведінку, вибачився перед дружиною, проте вона не бажає змінювати своє ставлення, подала на розлучення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , наявні обґрунтовані ризики вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці, тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 на 6 місяців шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 1, 4 ч.2 ст.26 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 24 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 
У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Сторони разом із з дітьми зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
16.04.2024 року ОСОБА_2 вчинив відносно заявниці домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.
Постановою Красноградського районного суду від 18.04.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . 
З довідки Наталинської сільської ради Красноградського району №122 від 26.04.2024 року та копії паспорту встановлено, що ОСОБА_1 з 02.06.2006 року зареєстрована в АДРЕСА_2 . 24.12.2005 року між заявницею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюбу, про що Кобзівськю сільською радою Красноградського району Харківської області, складено актовий запис №11. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 - син ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження яких батьками вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
КЗ "Центру соціальних служб" Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області складено висновки про оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 від 26.04.2024 , відповідно до яких у зв`язку з діями ОСОБА_2 сім`я заявниці не потребує надання соціальних послуг консультування, представництва інтересів та профілактики відповідно до державних стандартів соціальних послуг.
Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».
Відповідно дост.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч.1ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1ст.350-3 ЦПК України).
Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини 1ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п.1 ч.1ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 .
Дії ОСОБА_2 відповідно до постанови Красноградського районного суду Харківської області від 18.04.2024 р. по справі №626/1517/24 були кваліфіковані як вчинення домашнього насильства фізичного та психологісного характеру, та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2ст. 76 ЦПК).
При цьому беручи до уваги, що сторони зареєстровані та мешкають у одному житловому приміщенні, обмежувальний припис несе привентивний характер. Разом з тим з урахуванням фактичних обставин справи, судова колегія вважає за необхідне змінити строк обмежувального припису, з 6 місяців до 4 місяців. Такий строк відповідає вимогам ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та є достатнім для застосування обмежувального припису.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. При цьому визначений строк не є обгрунтованим.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення терміну дії обмежувального припису.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Приображенської Тетяни Борисівни – задовольнити частково.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 травня 2024 року змінити в частині терміну застосування обмежувального припису, встановити, що обмежувальний припис видається строком на 4 місяці.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна

Судді:                                                                        Ю.М. Мальований
       
       В.Б. Яцина
Повне судове рішення виготовлено 24.07.2024 року.