Справа № 308/10566/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       18 липня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Ормош О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Голяна О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатської області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої органом досудового розслідування
встановив:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатської області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої органом досудового розслідування.
Позовні вимоги мотивувала тим, що службовими особами ГУНП в Закарпатській області застосовано щодо неї неналежну правову процедуру при досудовому розслідуванні кримінального провадження, де вона мала статус потерпілої, що виразилося, зокрема, у незаконному збиранні та використанні медичної документації та призвело до притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України. Після того, як вона дізналася, що правоохоронні органи використали медичну документацію про стан її здоров`я з метою притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності, вона сильно перенервувала, її почали мучити безсонниця, особливо після ухвалення вироку. 
Через відчуття неповноцінності, розчарування у правоохоронних органах, відчуття безсилля, що її персональною медичною інформацією в супереч її волі та чинному законодавстві змогли скористатися правоохоронні органи для притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності, постійне докладання зусиль для заперечень цього, через перенесені страждання та хвилювання вона зазнала моральної шкоди, які позивачка оцінила у загальному розмірі 300 000,00 грн та просила стягнути з Державного бюджету України на її корить шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкорка І.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Зазначає, що державні органи незаконно втрутилися у особисте життя позивача, а саме, зібрали та використали без її згоди інформацію(медичні дані) про стан здоров`я позивача та іншої медичної інформації, зловживаючи наданими їм повноваженнями. Так, ОСОБА_1 пройшла лікування, після дорожньо-транспортної пригоди. Однак, працівник відповідача 1 всупереч національного законодавства (без відповідної ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до медичних документів) та згоди позивача незаконно зібрав і отримав доступ до її медичної документації та використав разом із працівником відповідача 2 в супереч національного законодавства та волі позивача персональну інформацію про стан її здоров`я для притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності. Наслідком таких незаконних дій є винесення вироку Ужгородським міськрайонним судом 16.06.2022 у кримінальній справі №308/4339/20, що додатково спричинили значні моральні страждання.
Факт незаконного збирання та використання медичної інформації підтверджується копією листа Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області від 22.04.2020, копією Клопотанням Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області від 23.04.2020 №2225/106/25/2-2020, копією повідомлення про підозру та вироком Ужгородського міськрайонного суду 16.06.2022 у кримінальній справі №308/4339/20.
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Держава в особі її органів не виконала покладеного на неї завдання, незаконно втрутилася у її приватне життя без згоди останньої та відповідної ухвали суду.
Так, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.
Відповідно до частини 1, 2 ст.11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.
До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Згідно із статтею 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.
Вважає, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні її конституційних прав, переживаннях через незаконне збирання та розповсюдження медичної інформації про стан її здоров`я без її відома та всупереч закону. Але найбільше шкоди завдано, коли цю незаконно зібрану інформацію було використано для засудження її чоловіка у невстановленому КПК України порядку.
Враховуючи все вищенаведене, позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування (ч.6 ст.1176 ЦК України) з приводу незаконного збирання та використання медичної інформації.
Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не навів жодні норми законів, які б вказували, що таку категорію справи не можна розглядати в порядку цивільної юрисдикції, також помилково зробив посилання на правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20), оскільки він відрізняється від складу учасників та переслідуваної мети пред`явленого позову.
Так, позивач у даній справі переслідує мету отримати компенсацію за порушення її захищеного цивільного права. Іншого правового способу національна система не передбачає у даному випадку, окрім як пред`явлення цивільного позову з вимогою відшкодування шкоди, а тому є всі підстави задовольнити вказаний позов.

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що позовні вимоги скаржник мотивує тим, що їй було нанесено моральну шкоду завдану протиправними діями органами державної влади, а саме Головним Управлінням Національної поліції у Закарпатській області, було нібито незаконно зібрано і отримано доступ до медичної документації позивача та використав для притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності, внаслідок чого позивач вважає що за понесені моральні страждання держава повинна компенсувати їй 300 000 грн моральної шкоди. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Вказує, що запит на отримання відповідної медичної інформації слідчий робив виключно, виходячи з необхідності такої для проведення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Щодо чоловіка позивачки ОСОБА_2 , то відносно нього на момент запитування слідчим зазначеної вище інформації були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вона заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому. Отже інформація яка була отримана слідчим під час досудового розслідування була необхідна перш за все для проведення експертизи яка була обов`язкова в кримінальному провадженні, оскільки, це безпосередньо впливало на правильну кваліфікацію кримінального правопорушення. Вважає, що твердження позивача щодо порушення слідчим порядку отримання медичної документації позивача є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій.
В залежності від конкретних обставин слідчий вирішує, чи самому витребувати певні документи, чи звертатись до слідчого судді з клопотанням про надання доступу до речей та документів. Згідно запиту від 22.04.2020 за №2249/106/25/2-2020 т.в.о. заступника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції Качір О. головному лікарю КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження № 12020070170000420 від 06 квітня 2020 року, просив надати медичну документацію щодо лікування у закладі оформлену на позивача яку після проведення судово-медичної експертизи по медичній документації буде повернуто в найкоротший строк.
Інформація, яка міститься в медичній карті потерпілого, стосується виключно її особи, при цьому від потерпілого не надходило ніяких заяв чи скарг про порушення його прав та свобод при отриманні слідчим вказаної документації та надання її експерту. Сам факт незгоди та заперечення сторони на процесуальні дії слідчих, не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу. Однак, позивачем жодних доказів про завдання їй моральної шкоди (моральних страждань), вини осіб та встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обгрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві.

Закарпатська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що розглядаючи справи щодо стягнення шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю органів державної влади, у конкретних правовідносинах суду необхідно встановити неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а довести наявність цих умов має позивач. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03.04.2019 у справі № 211/7655/15-ц.
У ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивачем у вказаній справі вказаних обов`язкових елементів цивільного правопорушення не доведено.
Так, аналізуючи правомірність дій органу досудового розслідування щодо збирання медичної інформації з приводу стану здоров`я позивача необхідно звернути увагу на положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», згідно з якими медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. В даному випадку спеціальним законодавчим актом, який врегульовує порядок доступу органу досудового розслідування до інформації, що становить медичну таємницю, є Кримінальний процесуальний кодекс України. 
Так, приписи п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України передбачають, що слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Отже, в даному випадку збирання інформації щодо стану здоров`я позивача, а саме - щодо тілесних ушкоджень, отриманих нею внаслідок ДТП, слідчим здійснювалось на виконання прямої вказівки закону.
При цьому КПК України надає слідчому два способи отримання вказаної інформації: на запит в порядку ст. 93 КПК України та в порядку тимчасового доступу до речей і документів, передбаченому ст. ст. 159-166 КПК України.
Так, згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Тобто, подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів (як захід забезпечення кримінального провадження) можливе тільки у випадку, коли слідчим вжито заходи, передбачені ст. 93 КПК України.
Враховуючи, що всю необхідну інформацію щодо стану здоров`я потерпілої від злочину слідчим отримано на запити в порядку ст. 93 КПК України, то підстави для звернення до слідчого суддя з відповідним клопотанням були відсутні. Суд першої інстанції, розглядаючи відповідну кримінальну справу прийшов до висновку, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не свідчить про сумнівність їх походження та не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку. Судом зауважено, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст. 87 КПК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої застосуванням відносно неї службовими особами ГУНП в Закарпатській області неналежної правової процедури при досудовому розслідуванні кримінального провадження.

Державна казначейська служба України подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Звертає увагу суду на те, що враховуючи не порушення останнім жодних прав та інтересів позивача, Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій інших органів. Позивачем не надано суду жодних доказів протиправності дій працівників правоохоронних органів чи органів прокуратури; незаконність чи протиправність таких дій не встановлена жодним рішенням суду. Разом з тим, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2022 року по справі №308/4339/20 встановлено, що судом досліджено докази по справі у їх сукупності та визнано їх належними, допустимими та достовірними, і такими що отримані у визначеному законом порядку. А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12020070170000420, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
22.04.2020 т.в.о. заступника начальника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області О.Качур звернувся із запитом до головного лікаря КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради ОСОБА_3 , у якому просив у зв`язку з розслідування кримінального провадження №12020070170000420 від 06.04.2020 надати йому медичну документацію щодо лікування у КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради особи ОСОБА_1 /т.1, а.с.15/.
23.04.2023 року т.в.о. заступником начальника СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Качур О. направлено завідувачу судово-медичної експертизи Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ Реметі І.В. клопотання №2225/106/25/2-20 про проведення по кримінальному провадженню №12020070170000420 від 06.04.2020 року судово-медичної експертизи по матеріалах медичної документації, які оформлені на гр. ОСОБА_1 , оскільки відповідно до обставин дорожньо-транспортної пригоди остання отримала тілесні ушкодження /т.1, а.с.16/.
29.04.2020 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому /т.1, а.с.13-14/.
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/4339/20 від 16.06.2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортним засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України /т.1, а.с.17-19/.
В мотивувальній частині вироку зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме: «05 квітня 2020 року близько 23 год. 20 хв. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в селі Оріховиця, в напрямку села Оноківці, Ужгородського району, неподалік озера «Шамбала», яке знаходиться в селі Оріховиця, Ужгородського району проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним та за умов видимості у напрямку руху здійснив виїзд за межі проїзної частини на узбіччя, де в подальшому допустив зіткнення з деревом, яке знаходилось поза межами проїзної частини. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, де в подальшому була доставлена до медичного закладу.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3(б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.2.3(б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №188 від 28.04.2020 року та згідно наданої медичної документації з КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05.04. по 16.04.2020 року у неї встановлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зубовидного виростку 2 шийного хребця, що підтверджений даними МСКТ від 05.04.2020 року за №20321, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Закритий уламковий перелом правої ліктьової кістки із зміщенням відламків, що підтверджено даними МСКТ від 05.04.2020 року №20321, потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливе їх виникнення в салоні легкового автомобіля у пасажира, при ДТП, яка мала місце 05.04.2020 року.
Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи №10/185 від 22 квітня 2020 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України.
В діях водія автомобіля марки «Daewoo» модель «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності є у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди».
У вказаному вироку також надано оцінку твердженням сторони захисту про порушення слідчим порядку отримання медичної документації потерпілої ОСОБА_1 а саме: «Відповідно до ч.2 ст.242 КПК України, призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
В залежності від конкретних обставин слідчий вирішує, чи самому витребувати певні документи, чи звертатись до слідчого судді з клопотанням про надання доступу до речей та документів …»
«... той факт, що медична карта потерпілого лікувальною установою була видана без ухвали слідчого судді про доступ до документів з правом їх вилучення, не може бути підставою вважати, що цей документ є недопустимим доказом.
Інформація, яка міститься в медичній карті потерпілого, стосується виключно його особи, при цьому від потерпілого не надходило ніяких заяв чи скарг про порушення його прав та свобод при отриманні слідчим вказаної документації та надання її експерту…..»
«Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК».
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2022 у справі №308/4339/20 не набрав законної сили, оскаржений в апеляційному порядку.

В силу ч.ч. 1-3 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України.
Відповідно до частини шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

ОСОБА_1 , будучи потерпілою у кримінальному провадженні за ст. 286 КК України, вказує на те, що слідчий, використовуючи незаконний механізм шляхом подання запиту в відповідності до ст. 93 КПК України, збирав та використовував медичну інформацію щодо неї. Вважає, що збирання медичної документації повинно було ініціюватися слідчим шляхом застосування механізму тимчасового доступу до документів в порядку, передбаченому главою 15 КПК України.
При ухваленні вироку від 16.06.2022 у справі №308/4339/20 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, докази щодо отримання потерпілою ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, не визнані судом недопустимими та порядок витребування слідчим медичної документації, не визнано незаконним.
В цивільному порядку оцінка дій слідчого, щодо отримання ним медичної документації потерпілої не допускається і такі дії можуть бути оцінені судом в порядку, встановленому КПК України.
За цих обставин, позивачем не доведено, що відповідачами порушено її права внаслідок чого завдано їй моральної шкоди. 
Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди правильно вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

       А звідси, керуючись статтями 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 травня 2023 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.
Головуючий: 
Судді: