ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 серпня 2024 року місто Київ
Справа № 372/378/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12320/2024
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Мазурик О.Ф., Немировська О.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року (ухвалене у складі судді Висоцької Г. В., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня)
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2024 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів, оскільки відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого виникла вказана заборгованість виключно з вини відповідача.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 10 000,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави частину судового збору у розмірі 545,04 грн.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 15 травня 2024 року направила засобами поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в сумі 20 276,81 грн.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Апелянт вважає, що судом безпідставно враховано хворобу матері відповідача як підставу для зменшення розміру пені, оскільки аліменти мали виплачуватися з 21 грудня 2017 року, а мати відповідача захворіла у 2022 році.
Зазначає, що відповідач є фізично здоровим чоловіком, офіційно працює та має власне житло, іншої сім`ї та дітей не має, а тому він не перебуває у скрутному матеріальному становищі, яке не дозволить йому виплати увесь розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на її утримання. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження, разом із апеляційною скаргою отримав 05 червня 2024 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу у період з 31 жовтня 2015 по 06 грудня 2019 року.
Сторони у справі мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.03.2018 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно з дня подачі позову до суду з 21.12.2017 та до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно з 21.12.2017 до досягнення дитиною 3-ох років.
Відповідач свої обов`язки щодо утримання дитини не виконує добросовісно.
Порядок розрахунку пені (неустойки) по аліментах здійснюється за наступною формулою: Y грн. (сума заборгованості)*0,01 (процент пені)* Х (кількість днів прострочення).
Оскільки пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів за період з 21.12.2017 по 27.10.2019 не може перевищувати суму боргу, то і пеня складає - 22 225,81 грн.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
За приписами ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів погашена добровільно в повному обсязі. Також судом враховано стан здоров`я матері відповідача, яка є інвалідом ІІ групи, проходить курс інтенсивного лікування, проживає із сином ОСОБА_2 та потребує його підтримки, в тому числі і матеріальної.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
У постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16-ц зроблено висновок, що «сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання позивача відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 22 225,81 грн (а. с. 16). Тобто вина позивача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів на утримання позивача була належним чином встановлена судом першої інстанції.
Також з матеріалів справи вбачається, що станом на 20 лютого 2024 року заборгованість по аліментах на утримання позивача повністю погашена. Зазначена обставина вірно врахована судом першої інстанції як підстава для зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки свідчить про визнання відповідачем своєї вини та добровільне виконання обов`язку в натурі.
Судом першої інстанції правомірно застосовано положення ч. 2 ст. 196 СК України, відповідно до якого розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
На підтвердження свого скрутного матеріального становища відповідачем було надано довідку, відповідно до якої ОСОБА_2 з 06 листопада 2019 року працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді охоронця, а його дохід за період з 01 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року склав 42 700 грн, сума до виплат щомісяця становить близько 5 700 грн (а. с. 39).
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про недоведеність скрутного матеріального становища відповідача, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума пені у розмірі 20 276,81 грн, становить майже 4 розміри місячної зарплати відповідача, що з урахування необхідності нести інші витрати на проживання (станом на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028 грн) збільшується до 7,5 розмірів.
Також відповідачем надано докази про перебування на його утриманні матері - ОСОБА_5 , яка є інвалідом 2 групи (а. с. 40-43), а тому  також потребує його утримання, у тому числі матеріального.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість врахування хвороби матері відповідача, яка захворіла лише у 2022 році, через виникнення заборгованості зі сплати аліментів з 2017 року, оскільки пеня за несвоєчасну сплату аліментів стягується станом на дату ухвалення рішення, а тому суд повинен враховувати сімейний та майновий стан відповідача саме на цю дату.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача у сумі 10 000 грн є законним та обґрунтованим, належним чином захищає майнові інтереси позивача та не становитиме надмірного тягаря для відповідача з огляду на його матеріальний та сімейний стан.
Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують. Зокрема, доводи про неналежне виконання обов`язків відповідача щодо утримання дитини правового значення не мають, так як в даній справі встановлено лише несвоєчасне виконання обов`язку, щодо сплати аліментів на утримання дружини.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Судові витрати
 
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач	О.В. Желепа	
Судді:	О. Ф. Мазурик	
   	О. В. Немировська