Справа № 466/7515/21                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/737/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       30 липня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого судді - Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.                
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюка Романа Андрійовича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2021 року в складі судді Донченка Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Сокальський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - 
встановив:
       17 серпня 2021 року позивач ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Старко Н.Р., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Просив стягнути з відповідача в його користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 16 016,33 грн.
Вимогли обгрунтовував тим, що він та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.01.2013 (актовий запис № 1). Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24.01.2020 шлюб розірвано.
Від вказаного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.10.2013, виданим Хлівчанською сільською радою Сокальського району Львівської області.
Зазначав, що після розірвання шлюбу дитина почала проживати з позивачем, її рідним батьком, оскільки мати залишила постійне місце проживання та виїхала на проживання у Республіку Польщу.
Шевченківським районним судом м. Львова за заявою позивача видано судовий наказ від 22.05.2020 по справі № 466/3425/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
На примусове виконання вказаного судового наказу від 22.05.2020 № 466/3425/20, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Безносяк Н.С. відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 62891092 від 27.08.2020.
З розрахунку Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 28.07.2021 у ВП № 62891092 вбачається, що аліментні зобов`язання ОСОБА_1 виконувалися не в повному обсязі, внаслідок чого щомісячно, починаючи з дня присудження аліментів по 28.07.2021 включно, мало місце прострочення сплати аліментів, в тому чи іншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 16 016,33 грн. (шістнадцять тисяч шістнадцять гривень 33 копійки).
На момент подання позову, а саме станом на 17.08.2021, пеня, нарахованна позивачем на суму заборгованості відповідачки по сплаті аліментів, становить 36 022,13 грн. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення ОСОБА_1 аліментних зобов`язань становить 36022,13 грн., тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, таким чином, відповідачка має сплатити позивачу пеню в розмірі 16 016,33 грн. Просив позов задовольнити.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 016,33 грн. (шістнадцять тисяч шістнадцять гривень тридцять три копійки ).
Стягнуто з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.(дев`ятсот вісім гривень).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2024 року поновлено представнику відповідачки ОСОБА_1 - адвокату Семенюку Р.А. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.
Заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Р.А. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2021 року по цивільній справі № 466/7515/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – залишено без задоволення.
Заочне рішення в загальному порядку оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якої подав адвокат Семенюк Р.А. Вважає таке рішення необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вина відповідача у несплаті аліментів за період з травня 2020 до серпня 2020 року на загальну суму 9 236,89 грн. відсутня, оскільки про наявність судового наказу відповідачці взагалі не було відомо, копію такого не отримувала. Примусове виконання судового наказу розпочато Сокальським РВ ДВС 28.07.2021, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. Дана постанова не направлялась ОСОБА_1 до серпня 2021 року. ОСОБА_1 в с. Тяглів, як зазначено в судовому наказі, не проживає багато років. Донька ОСОБА_5 , на утримання якої стягнено аліменти, станом на момент винесення судового наказу проживала в с. Межиріччя за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 та її бабусі ОСОБА_6 . Згідно із довідкою, виданою Межирічанською НВК «Загальноосвітньої шкоди І-ІІ ст. – дитячий садок» від 19.07.2021 №169, ОСОБА_7 в період із 03.10.2016 до 12.06.2020 навчалася у вказаній школі. Із серпня 2020 Москалик Софія проживала у батька в м. Львів, там пішла до школи. В період з вересня 2020 по травень 2021 ОСОБА_1 сплачувала аліменти, за більшість цих періодів була переплата, яка зарахована в рахунок погашення боргу за попередні місяці. Із червня 2021 року позбавлена можливості сплачувати аліменти у зв`язку з відсутністю роботи. З липня 2021 року ОСОБА_5 проживала з мамою ОСОБА_1 , яка її утримувала, що стверджується відповідним актом про фактичне місце проживання. Тому, нарахування пені за липень 2021 є протиправним. Наведені обставини свідчать про те, що вина у несплаті аліментів ОСОБА_1 за ці періоди відсутня, відтак нарахування пені неправомірне.
Просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені по аліментам, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24.01.2020 розірвано (справа №454/2890/19) (а.с.9).
З час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 08 жовтня 2013 року Хлівчанською сільською радою Сокальського району Львівської області, батьками якої у свідоцтві зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.10).
За заявою позивача Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ № 466/3425/20 від 22 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).
Постановою державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Безсоняк Н.С. ВП №62891092 від 27.08.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №466/3425/20 від 22.05.2020 (а.с.12). 
Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах, складеноим державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Костюк Т.А., заборгованість ОСОБА_1 по аліментах на 28.07.2021 становить 16 016,33 грн (а.с.13).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені за період з травня 2020 року по липень 2021 року, позивач вказував на те, що на момент подання позову, а саме станом на 17.08.2021, пеня, нарахована позивачем на суму заборгованості відповідача по сплаті аліментів, становить 36 022,13 грн., тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, таким чином, відповідач просив стягнути пеню в розмірі заборгованості 16 016,33 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за період з травня 2020 року по липень 2021 року в розмірі 16 016 грн. 33 коп, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідачка була обізнана про свій обов`язок сплачувати аліменти, однак не вжила усіх заходів для виконання такого обов`язку в повному обсязі, не сплатила визначені вищевказаним рішенням суду в рахунок сплати аліментів на утримання своєї дитини кошти, крім того в ході судового розгляду не надала беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від неї причин.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена ст. 196 СК України.
Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. 
Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. 
Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 12 квітня 2022 року (справа № 381/1553/19-ц).
Таким чином, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
В свою чергу, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
При цьому, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Невиконання судового наказу в період з травня 2020 до серпня 2020 року на загальну суму 9 236,89 грн. відповідачка пояснювала тим, що про наявність судового наказу їй взагалі не було відомо, копію такого не отримувала. 
Доказів, які б спростовували наведене, позивач суду не надав. 
З матеріалів справи встановлено, що відповідачці не було відомо про наявність судового наказу №466/3425/2020 від 22 травня 2020 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Докази протилежного матеріали справи не містять. 
Натомість, виконавче провадження №62891092 з примусового виконання судового наказу №466/3425/2020 від 22 травня 2020 року відкрито 27.08.2020. 
Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах (ВП №62891092) від 28.07.2021, відповідачка почала сплачувати аліменти після відкриття виконавчого провадження, тобто з вересня 2020 року, з цього часу боржник ОСОБА_1 щомісячно, в період з вересня 2020 по травень 2021 року, сплачувала аліменти. 
Зазначені дії боржника не свідчать про її ухилення від сплати аліментів і не можуть бути розцінені як такі, що спрямовані на невиконання судового рішення про стягнення аліментів. 
Таким чином, наявність заборгованості, яка виникла у період з травня 2020 по липень 2021 року не свідчить про свідоме ухилення від виконання судового рішення, оскільки як вбачається з розрахунку, відповідачка сплачувала аліменти у жовтні, листопаді, грудні 2020 та в березні 2021 року більше, ніж було визначено державним виконавцем. 
Здійснюючи розрахунок заборгованості, державним виконавцем не зазначено, а також не надано доказів про застосування до боржника заходів за умисні дії боржника, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Зокрема, державним виконавцем не застосовано до боржника ОСОБА_1 такий захід впливу, як накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік (20 % від суми заборгованості зі сплати аліментів); не винесено вмотивованої постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві: виїзду за межі України; керування транспортними засобами (крім випадків, визначених частиною 10 статті 71 Закону); тощо. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідачки про відсутність її вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка ухилялась від сплати аліментів з травня 2020 по липень 2021 року. 
За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, згідно зі статтею 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому сплачений апелянтом судовий збір в розмірі 1 362 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюка Романа Андрійовича задовольнити. 
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Сокальський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – відмовити.
Сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 30 липня 2024 року.

Головуючий суддя                                                        А.В. Ніткевич
                                           
Судді                                                                             С.М. Бойко
                                                                                    С.М. Копняк