ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 липня 2024 року
м. Київ
справа № 344/13263/23
провадження № 51-1381 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                    ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                      № 12022091010002204, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2010 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1                      ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                     12 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1                        ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
 
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні. 
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінено та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень. В решті вирок суду залишено без змін. 
 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду          ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 грудня 2022 року близько 23:40 год, у стані наркотичного сп`яніння рухаючись на автомобілі марки «RENAULT LOGAN» НОМЕР_1 ділянкою другорядної автодороги по                               вул. Гетьмана Дорошенка у м. Івано-Франківськ, наблизився до Т-подібного нерегульованого перехрестя з головною дорогою по вул. Довженка, де не надавши перевагу в русі автомобілю марки «RENAULT MEGANE SCENIC»                                  НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , яка рухалась по головній дорозі, порушив вимоги п.2.3., п.10.1., п.16.11. Правил дорожнього руху України, виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг і допустив зіткнення з останньою, внаслідок чого пасажир автомобіля під керуванням ОСОБА_6 - ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного апеляційним судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає,  що застосовуючи положення ст. 69 КК України, апеляційний суд не навів належних та достатніх підстав для цього та обираючи вид покарання, не передбачений санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого та не сприятиме виправленню ОСОБА_6 . Крім того, наголошує на безпідставності не призначення апеляційним судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.  
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному   правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1  ст. 286-1 КК України в касаційній скарзі не оспорюються. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у                                          ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу засудженого  він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, обставини справи, дані про особу винного, який в минулому вже був судимим за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, має на утриманні двох малолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває.  
Визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків і враховуючи все зазначене, а також висновки досудової доповіді Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області щодо ОСОБА_6 про середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Апеляційний суд, переглядаючи апеляційну скаргу засудженого, який просив змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та застосувати положення ст. 69 КК України на підставі яких призначити йому покарання у виді штрафу, задовольнив її вимоги та прийняв рішення про призначення                       ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Приймаючи це рішення, апеляційний суд врахував те, що злочин не є умисним, він є необережним із заподіянням потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпіла особа не має до засудженого претензій, заподіяну їй шкоду відшкодовано. Визнав обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 - визнання  вини, щире каяття у скоєному, відшкодування збитків та активне сприяння розкриттю злочину. Врахував позитивні дані про особу засудженого, зокрема те, що він працював, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір похилого віку, яка є інвалідом другої групи і потребує постійного догляду.
Всі наведені обставини та позитивні дані про особу ОСОБА_6 , в сукупності, суд апеляційної інстанції розцінив як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім необережного злочину та дають правові підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України і призначення покарання у виді штрафу. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції в частині можливості застосування положень ст. 69 КК України при призначенні                  ОСОБА_6 основного покарання та вважає, що за наявних у справі даних про особу засудженого таке покарання буде достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому доводи касаційної скарги прокурора в цій частині визнає безпідставними. 
Водночас, колегія суддів вважає слушними твердження касаційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставності не призначення апеляційним судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки рішення про застосування додаткового покарання ОСОБА_6 в резолютивній частині ухвали відсутнє.
Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, а суд апеляційної інстанції змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання безпідставно його не призначив. 
Незастосування додаткового покарання ОСОБА_6 у даному випадку призвело до порушення вимог ст. 414 КПК України, відповідно до положення яких невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Наведені в ухвалі апеляційного суду обставини, які пом`якшують покарання, що стали підставами застосування положень ст. 69 КК України при обранні основного виду покарання, у даному конкретному випадку, не є достатніми для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що через не призначення додаткового покарання виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, в зв`язку з чим на підставі пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, вона підлягає скасуванню, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 - призначенню новому розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - частковому задоволенню. 
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення додаткового покарання та застосування положень ст. 69 КК України, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.  
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                            ОСОБА_3