ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/2368/21  Номер провадження 22-ц/814/1379/24	Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Чумак О.В. 
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на  рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Мальцевим С.О., у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.03.2019 року з вини відповідача ОСОБА_1 , який проходив службу за контрактом, завдано державі матеріальну шкоду в сумі 12417, 00 грн., яка підлягає відшкодуванню.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2023 року позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 2 820 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача Військової частини НОМЕР_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 522 грн. 10 коп. (становить 23 % від розміру задоволених позовних вимог).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
З вказаним рішенням суду в частині часткового задоволення позову не погодилась військова частина НОМЕР_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач вказує, що суд безпідставно не застосував норми ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», який передбачає відшкодування шкоди завданої з необережності, у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не надіслав.
Сторони до апеляційного суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі на електронні адреси відповідно до ст. 128 ч. 6, ч.8 п. 2, ч.11 ЦПК України. 
Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. 
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають  значення для  справи,  які суд  першої інстанції  визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у  рішенні  суду  першої  інстанції,  обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції встановив, що військова частина НОМЕР_1 є одним із структурних підрозділів Міністерства оборони України та утримується за рахунок бюджетних коштів. Збитки, які їй спричиняються, це безпосередня шкода економічним інтересам держави.
Солдата ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 54 від 01.03.2019 року призначено на посаду водія-санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 (Додаток 2). Відповідно до його службових обов`язків за ним був закріплений автомобіль Volkswagen LT-35, військовий номер НОМЕР_2 , що перебував у володінні військової частини НОМЕР_1 на праві оперативного управління.
06 березня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen LT-35, військовий номер НОМЕР_2 , в м. Суми, по вул. Харківська біля будинку 42/23, під час руху не впевнився в безпечності маневру та допустив наїзд на транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 112 CDZ, державний номер НОМЕР_3 , який рухався в третій смузі в попутному напрямку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 23.04.2019 по справі №591/1537/19, яка набрала законної сили 05.05.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним y вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Загальний розмір витрат Моторно (транспортного) страхового бюро України з урахуванням витрат на збір документів, послуг аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 10315,80 грн. Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодувало завдані ОСОБА_1 збитки внаслідок ДТП у розмірі 10315,80 грн.
Відповідно до рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020 у справі № 920/1060/20, яке набрало законної сили, з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України стягнуто 10315,00 грн. на відшкодування завданої шкоди в порядку регресу та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.
Рішення Господарського суду Сумської області від 16.12.2020, справа 920/1060/20 було виконане військовою частиною НОМЕР_1 , про що свідчить платіжне доручення № 559 та № 560 від 20.04.2021.
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача в порядку регресу завдану ним шкоду в розмірі 2820,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВРУ від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність в розмірі місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів частково погоджується з цим висновком суду враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання службових обов`язків визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).
Відповідно до п. 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.         
Згідно з п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема у разі дій, бездіяльності, що мають ознаки злочину.
Відповідно до п. 10 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ним службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Суд першої інстанції, встановивши, що на день вчинення ДТП відповідач проходив військову службу за контрактом, в момент заподіяння шкоди виконував обов`язки військової служби, був притягнутий до адміністративної відповідальності, дійшов правильного висновку про те, що відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, несе обмежену матеріальну відповідальність в розмірі місячного грошового забезпечення.
При цьому підстави для покладення на нього повної матеріальної відповідальності відсутні, зважаючи на те, що згідно з Положенням повна матеріальна відповідальність настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину. В даному випадку в діях відповідача ОСОБА_1 відсутні ознаки вчинення умисних протиправних дій, що мають ознаки злочину, що виключає повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду.
Разом з тим, визначаючи суму, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з того, що розмір місячного грошового забезпечення складається з посадового окладу в сумі 2820 грн.
Проте відповідно до п. 25 Положення під місячним грошовим забезпеченням офіцерського (начальницького) складу і військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, слід розуміти посадовий оклад разом з окладом за військове (спеціальне) звання і процентною надбавкою за вислугу років.
Таким чином розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , що підлягає стягненню з нього на користь позивача у відшкодування шкоди, складає 4187,5 грн (2820 (посадовий оклад)+ 530 (оклад за військове звання)+837,50 (надбавка за вислугу років).
Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду в частині розміру матеріальної шкоди та судового збору скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 4187,5 грн. та судового збору в розмірі 765,44 грн пропорційно розміру задоволених вимог (на 33,72%).
Разом з тим колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки на момент заподіяння відповідачем шкоди діяло Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР.
Також не заслуговують на увагу доводи позивача що при визначенні суми місячного грошового забезпечення, суд повинен був виходити із положень ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», приймаючи до уваги те, що складові місячного грошового забезпечення, у разі відшкодування шкоди, заподіяної державі також визначаються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2023 року в частині розміру матеріальної шкоди та судового збору скасувати. Ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 4187,5 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят сім гривень 50 копійок) та судовий збір в розмірі 765,44 грн. (сімсот шістдесят п"ять гривень 44 копійки). 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Головуючий суддя                                                         О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук