ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Клименко О.М.

18 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/23055/23 пров. № А/857/11655/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Глушка І.В., Хобор Р.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року   у справі № 380/23055/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ :
09.10.2023р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
-   зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2024р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт просить суд, Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактомю
Із змісту витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 липня 2023 року № 170 видно, що капітана ОСОБА_1 , офіцера резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по особовому складу) від 26 червня 2023 року № 417 у запас за п.п. “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) – у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) п.3 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 01 липня 2023 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна 13 років 03 місяці 04 дні, пільгова 02 роки 06 місяців 10 днів.
Одночасно, що в цьому витязі з наказу відсутні відомості про нарахування та виплату ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби одноразової грошової допомоги, в тому числі й передбаченої абз.7 п.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Відсутні такі відомості і в наданій відповідачем на виконання вимог ухвали суду довідці про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 01/2023 – 12/2023 капітану ОСОБА_1 (Офіцер резерву, 12 тр).
07.09.2023р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні  як військовослужбовцю.
09.09.2023р. листом № 12579вих військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що під час дії воєнного стану відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом, та звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини.
Вважаючи, що відповідач при звільненні з військової служби протиправно не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) видно, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Із змісту ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991р. (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) видно, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232).
ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Із змісту ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видно, що  звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
В пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011; тут і надалі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  визначено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги   при звільненні. 
Згідно  абз.7, п.2 цієї статті військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної норми Закону  України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі – також Порядок № 460).
п.-п. 1 - 6 Порядку № 460  визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розмір допомоги обчислюється з урахуванням п.1, п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».
Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, допомога не виплачується.
Отже, військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, мають право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) – у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Вказана підстава для звільнення передбачена п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, у витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 липня 2023 року № 170 зазначено, що позивач звільнений з військової служби у запас за п.п. «г» п.3 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»№ 2232.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана обставина є допущеною відповідачем помилкою у частині зазначення у витязі із наказу відповідного пункту частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка, з огляду на вказану підставу звільнення позивача з військової служби у словесному вираженні, а саме «(через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) – у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я)» на суть спірних правовідносин не впливає.
Одночасно, варто звернути увагу на те, що ст.26 Закону  України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. 
Враховуючи підставу звільнення ОСОБА_1 з військової служби,  апеляційний суд вважає, що на підставі абз.7 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби № 460 позивач набув право на отримання на день звільнення одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормативно-правовими актами.
З урахуванням наведеного, відповідач протиправно не вирішив питання про нарахування та виплату ОСОБА_1  на день звільнення з військової служби одноразової грошової допомоги.
Стосовно доводів апелянта на те, що згідно роз`яснень помічника командувача військ з фінансово-економічної роботи – начальника фінансово-економічної служби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09 березня 2023 року № 501/25/376, що під час дії воєнного стану відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом, колегія суддів зазначає таке.
Із змісту вказаного роз`яснення видно, що на підставі абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» видно, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом під час дії воєнного стану не можуть бути звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413. Враховуючи зазначене, під час дії воєнного стану відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом, та звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини.   
Отже, вказане роз`яснення стосується підстав та порядку виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої абз.2 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Однак, суд апеляційної інстанції повторно зазначає, що ОСОБА_1 , не наполягає, що має право на одноразову грошову допомогу на підставі абз.2  п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а стверджує про своє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абз.7 п.2 ст.15 вказаного Закону.
Крім того, у згаданому роз`ясненні звертається увага на те, що надані роз`яснення не стосуються військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, оскільки такій категорії військовослужбовців грошова допомога виплачується у порядку та розмірах, визначених Порядком № 460. 
Колегія суддів одночасно звертає увагу апелянта, як суб`єкта владних повноважень на те, що  положеннями п.4 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок № 260 у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
В абз.7 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) передбачено, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 затверджені Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.
п.4 розділу XХХІІ Порядку № 260 вказує на необхідність застосування під час виплати одноразової грошової допомоги положень Порядку № 460.
В п.1 Порядку № 460 у первісній редакції, видно, що  військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2022 року № 58 внесені зміни до п.1 Порядку № 460, а саме після слів «звільняються із служби» виключено словосполучення «після прийняття рішення про демобілізацію».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у п.1 Порядку № 460 міститься спеціальна норма щодо положень п.4 розділу XХХІІ Порядку № 260 (які є загальною нормою) в частині визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги; така спеціальна норма (п.1 Порядку № 460) має перевагу над загальною (п.4 розділу XХХІІ Порядку № 260) нормою (lex specialis derogat generali).
Крім того, з урахуванням змін, внесених до спеціальної норми (п.1 Порядку № 460) Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2022 року № 58, таку спеціальну норму слід вважати прийнятою пізніше, аніж загальна норма (п.4 розділу XХХІІ Порядку № 260).
Отже, узагальнюючи вищевикладене, з 01 лютого 2022 року (дати набрання чинності змінами, внесеними до п.1 Порядку № 460 постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2022 року № 58) Порядок № 460, який є спеціальним нормативно-правовим актом в частині визначення порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої абз.7 п.2 ст.15 Закону № 2011, не містить такої умови для її нарахування та виплати на користь військовослужбовця, як прийняття рішення про демобілізацію.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої абз.7 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задовлення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі військової частини НОМЕР_1 діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року   у справі № 380/23055/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 18.07.2024р