ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року 
м. Київ

справа № 2а-3730/09
адміністративне провадження № К/9901/32560/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Хмельницької митниці Державної митної служби
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 (судді: Ліщинський А.М., Довга О.І., Запотічний І.І.)
у справі № 2а-3730/09
за позовом ОСОБА_1 
до Хмельницької митниці Державної митної служби
про скасування постанови та протоколу у справі про порушення митних правил,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2009 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Хмельницької митниці Державної митної служби (далі - відповідач, Хмельницька митниця ДМС, митний орган), в якому просив суд:
1) скасувати постанову державної митної служби у справі про порушення митних правил від 18.06.2009 № 0072/40000/09;
2) скасувати протокол про порушення митних правил від 20.04.2009 №  0072/40000/09.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголосив на протиправності протоколу та постанови про порушення митних правил, оскільки при ввезенні на митну територію України автомобіля Лексус LS 430 2004 року випуску, отриманого у спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину було заповнено митну декларацію та подано митним органам. Після перевірки митним органом було зроблено запис щодо надання пільги на підставі п. 12 ст. 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів» №2681-ІІІ від 13.09.2001 та нарахування митного збору згідно МД-1 у сумі 303 грн. Також, була виготовлена та погоджена митна декларація ТД-1 (МД-1), згідно якої нараховані митні податки у розмірі 648 грн. 52 коп., з огляду на що, а також зважаючи на відсутність порушень митного законодавства 04.04.2008 позивачу видано посвідчення про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 Хмельницькою митницею. 
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009 (т. 1 а.с. 47-48) в задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом не є підставою для митного оформлення автомобіля без оподаткування, з огляду на що при ввезенні зазначеного автомобіля позивач повинен був сплатити податки та збори загальною сумою 180  224 грн.85 коп., а саме: державне мито в сумі 34718 грн. 75 коп., акцизний збір у сумі 92322 грн.79 коп., ПДВ- 53183 грн.31коп., які позивачем сплачені не були.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 (т. 1 а.с. 79-82) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009 у справі № 2а-3730/09 та прийнято нову, якою позов задоволено та скасовано, як незаконні постанову Державної митної служби від 18.06.2009 № 0072/40000/09 у справі про порушення митних правил та протокол від 30.04.2009 № 0072/40000/09 про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 .
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що після в`їзду в зону митного контролю України позивачем не порушено вимоги ст. 355 МК України (редакція 2002 року), оскільки було заповнено митну декларацію та подано митним органам. Позивач, як підставу для пільгового митного оформлення ввезеного автомобіля «Leksus LS 430», 2004 року випуску, зазначив у митній декларації та надав митним органам заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний автомобіль. У вказаній декларації митним органом було здійснено відмітки про автомобіль, підстави набуття права на автомобіль (спадщина).
Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
В доводах касаційної скарги скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що позивачем при ввезені на митну територію України транспортного засобу були вчинені дії, що призвели до несплати податків і зборів на загальну суму 180224,85 грн., чим вчинено порушення митних правил. 
Відповідач у касаційній скарзі також зазначив, що судом апеляційної інстанції скасовано також і протокол про порушення митних правил, що не передбачено як Митним кодексом України так і Кодексом України про адміністративні правопорушення, в редакції, яка була чинною на момент складання протоколу про порушення митних правил.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 залишено без змін.
При цьому, касаційний суд зазначив, що апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що матеріали справи не містять даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 умислу на неправомірне зменшення податків та зборів.
03.06.2016 відповідач звернувся до Верховного суду України із заявою про перегляд судових рішень в якій просив допустити до провадження справу про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 у справі №  К/800/27051/13 та скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 у справі № 6933/10/9104 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 у справі №  К/800/27051/13 та залишити в силі постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009 у справі № 2а-3730/09.
В доводах заяви про перегляд судових рішень митний орган послався на порушення судом апеляційної та касаційної інстанції норм процесуального законодавства, зважаючи на чинність положень  ч. 2 ст. 171-2 КАС України, яка у взаємозв`язку з положеннями п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України дає підстави для висновку, що  нормативне визначення «рішення є остаточним і оскарженню не підлягає» означає, що рішення суду, постановлене у справі щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема й рішення посадових осіб митного органу про накладення штрафу на особу за невиконання митних правил, відповідальність за порушення яких встановлена статтею 355 МК, не може бути оскаржене ні в апеляційному, ні в касаційному порядку. Таке визначення вказує на пряму заборону їх оскарження.
Постановою Верховного суду України від 21.12.2016 у даній справі (т. 1 а.с. 147-148) заяву Хмельницької митниці ДФС задоволено частково та скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Скасовуючи ухвалу ВАСУ та направляючи справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, Верховний суд України зазначив, що Вищий адміністративний суд України 04.06.2015 розглянувши касаційну скаргу Митниці на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 не врахував, що на час постановлення рішення судом апеляційної інстанції діяли норми процесуального права, відповідно до яких рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає (частина 2 статті 171-2 КАС України).
Відтак колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що суд касаційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку з чим згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини 2 статті 243 КАС скасовано рішення суду касаційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
У зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України згідно з Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та початком роботи Верховного Суду касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вказана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.10.2007 ОСОБА_1 ввіз на митну територію України в зоні діяльності Кучурганської митниці транспортний засіб марки «Leksus LS 430» 2004 року випуску, який він отримав у спадщину за заповітом, відкритої за межами України на його користь.
В митній декларації, поданій митним органам, ОСОБА_1 , як підставу для пільгового митного оформлення ввезеного автомобіля «Leksus LS 430», 2004 року випуску, зазначив та надав митним органам заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
У декларації митним органом зроблено службові відмітки: «Посвідчення отримати у Хмельницькій митниці, пільга надана на підставі пункту 12 статті 8 Закону № 2181-ІІІ, Код згідно УКТЕЗЕД:8703, Митний збір згідно МД-1 сума 303,00 грн.».
20.04.2009 Хмельницькою митницею прийнято протокол про порушення митних правил №  0072/40000/09.
Постановою заступника начальника Хмельницької митниці від 18.06.2009 №  0072/40000/09 у справі про порушення митних правил № 0072/40000/09 ОСОБА_1 за несплату мита, акцизного збору, податку на додану вартість за ввезення автомобіля на територію України визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 355 МК України
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009 (т. 1 а.с. 47-48) в задоволені позову відмовлено.
Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 (т. 1 а.с. 79-82) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009 у справі № 2а-3730/09 та прийнято нову, якою позов задоволено та скасовано, як незаконні постанову Державної митної служби від 18.06.2009 №  0072/40000/09 у справі про порушення митних правил та протокол від 30.04.2009 №  0072/40000/09 про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 .
Разом з тим, відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
У Рішенні від 28.04.2010 № 12-рп/2010 у справі про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень. При цьому, як випливає зі змісту цього Рішення, право на апеляційне і/або касаційне оскарження не є абсолютним, оскільки у випадках, прямо передбачених законом, воно може бути обмежене.
30.07.2010 набрав чинності Закон України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус судів», підпунктом 3.7 пункту 3 Прикінцевих положень якого КАС України доповнено статтею 171-2 «Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності».
Згідно з частиною 2 статті 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.
Таким чином, аналіз норм частини 2 статті 171-2 КАС у взаємозв`язку з пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України дає підстави дійти висновку, що нормативне визначення «рішення є остаточним і оскарженню не підлягає» означає, що рішення суду, постановлене у справі щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема й рішення посадових осіб митного органу про накладення штрафу на особу за невиконання митних правил, відповідальність за порушення яких встановлена статтею 355 МК, не може бути оскаржене ні в апеляційному, ні в касаційному порядку. Таке визначення вказує на пряму заборону їх оскарження.
Подібний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 18.05.2016 у справі № 533/4428/14-а.
Відхід від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.05.2016 у справі № 533/4428/14-а, а також від 21.12.2016 у справі № 2а-3730/09 у процесуальний спосіб не здійснювався.
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 2 статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 2ї статті 171-2 КАС України. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення № 3-рп/2015 положення частини 2 статті 171-2 КАС визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 08.04.2015. 
Отже, до 08.04.2015 право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності обмежувалося лише зверненням за захистом до суду першої інстанції з подальшим розглядом обставин справи і постановленням судового рішення та не поширювалося на можливість його інстанційного оскарження.
Верховний Суд України постановою від 21.12.2016 у даній справі скасовуючи ухвалу ВАСУ від 04.06.2015, якою залишено без змін постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013, а відтак направляючи справу на новий розгляд саме до касаційного суду, з підстав чинності положень частини 2 статті 171-2 КАС України на момент прийняття судом апеляційної інстанції постанови, фактично поставив під сумнів перегляд судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції розглядаючи апеляційну скаргу на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2009, не врахував чинність положень частини 2 статті 171-2 КАС України та відкрив апеляційне провадження.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.п. 1 та 3 ч. 3 ст. 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до ч. 4 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Встановлені вище порушення, допущені судом апеляційної, а відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Хмельницької митниці Державної митної служби задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 у справі № 2а-3730/09 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                  І.А. Васильєва
Cудді                                                                                                              В.П. Юрченко
                                                                                                              В.В. Хохуляк