Справа №944/6/24                                 Головуючий у 1 інстанції:Поворозник Д.Б. 
Провадження №22-ц/811/1867/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача:Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ча в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області  в складі судді Поворозника Д.Б. від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а : 

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк для примирення три місяці - до 09 вересня 2024 року. Відкладено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 09 вересня 2024 року. Зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення.
Вказане рішення оскаржив  ОСОБА_1 ч в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року та направити справу до Яворівського районного суду Львівської області для продовження розгляду. 
Зазначає, що 06 березня 2024 року Яворівським районним судом Львівської області було постановлено ухвалу про надання строку для примирення строком на 3 місяці та зупинено провадження до 06 червня 2024 року. Утім 06 червня 2024 року Яворівським районним судом Львівської області було повторно постановлено ухвалу про надання строку на примирення подружжя та зупинення провадження строком на 3 місяці та зупинено провадження до 09.09.2024 року. Вважає, що суд першої інстанції неправильно дійшов висновку щодо надання повторного строку у 3 місяці для примирення. На даний час, позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Вважає, що позивач і відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. У позивача відсутні спільні з відповідачкою інтереси, у них різні характери, погляди на життя, відсутні взаєморозуміння та довіра. Наразі, позивач та відповідачка проживають окремо, спільного господарства та сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Таким чином, позивач вважає, що їх з відповідачкою шлюб фактично припинив своє існування у зв`язку із відсутність між ними шлюбно-сімейних відносин як таких. Зазначає, що позивач не вбачає можливостей для примирення, подальшого сімейного життя і збереження шлюбу, оскільки це суперечить його інтересам. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року надано сторонам строк для примирення строком на 3 місяці. Позивач вважає, що примирення неможливе та суперечить його інтересам, бо позивач та відповідачка вже тривалий час жили окремо, не мали спільних поглядів на життя, однак після надання першого строку на примирення у три місяці позивач не вбачав за доцільне оскаржувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року, бо це на той час не вплинуло б на життя позивача. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року повторно надано сторонам строк для примирення строком на 3 місяці, незважаючи що стороною позивача 05 червня 2024 року на електронну адресу суду було направлено заяву, якою позивач наполягав на негайному розірванні шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач зазначив що не вбачає можливості для примирення сторін та не бачить подальшого спільного життя з відповідачкою, просив суд не відкладати розгляд справи на іншу дату та ухвалити рішення про розірвання шлюбу на судовому засіданні, однак вказана заява залишилась проігнорована судом чим порушив право позивача на розірвання шлюбу з особою з якою він не хоче мати спільного життя та не бачить спільного майбутнього. Вважає, що позивач неодноразово наполягав на розірванні шлюбу, не вбачав можливості для примирення, також суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що вже було надано строк на примирення подружжя у три місяці і він не надав жодних результатів. Зазначає, що відповідачка не намагалась зберегти шлюб, а всі її дії були направлені виключно на затягування розгляду справи. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справив межах доводів позовної заяви, заяв відповідачки про надання строку для примирення подружжя, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 111 СК України, ст. 251 ЦПК України, та зупиняючи провадження в цивільній справі, надавши сторонам строк для примирення терміном на 3 (три) місяці, виходив з того, що, - сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2014 року. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року сторонам було надано термін для примирення строком три місяці. Ухвалою суду від 06 червня 2024 року поновлено провадження у справі. Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання, призначеного на 06 червня 2024 року за відсутності сторони позивача. Сторона позивача наполягає на розгляді справи та розірванні шлюбу. Відповідачка ОСОБА_3 подала заяву, у якій просить надати термін на примирення строком три місяців. Враховуючи, що відповідачка бажає зберегти сім`ю та подала відповідне клопотання, суд вважає необхідним надати сторонам строк для примирення терміном три місяці, у зв`язку із чим відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України провадження у справі слід зупинити.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного судового рішення - немає.
В січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив:
- розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворського району Львівської області, про що в Книзі реєстрів шлюбів 10 листопада 2014 року було зроблено відповідний актовий запис за №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2014 року.
В обґрунтування заявленого позову зазначав, що з 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстровано Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворівського району Львівської області, про що в Книзі реєстрів шлюбів 10 листопада 2014 року було зроблено відповідний актовий запис за №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2014 року. У шлюбі в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , актовий запис №14, який був складений Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 серпня 2014 року. У шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 , актовий запис №18, який був складений Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворського району Львівської області від 11 січня 2019 року. Протягом останніх декілька років стосунки з відповідачкою поступово погіршувались, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, втратили довіру один до одного, стали частими сварки, в причину різних поглядів на шлюб та родину. В кінцевому результаті все це привело до того, що вже тривалий час кожен з подружжя живе окремо окремим життям та своїми інтересами. Фактично родина припинила своє існування. Позивач та відповідачка сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами неможливе і суперечитиме його інтересам. 
Дійсно, відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Проте, за положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
При цьому, необхідно зазначити, що під заходами щодо примирення розуміється строк для примирення подружжя. Основна ціль примирення подружжя - збереження сімейних відносин і повернення необхідного балансу для нормального функціонування сім`ї. При визначенні строку на примирення суд враховує конкретні обставини справи. Максимальний строк для примирення подружжя не має перевищувати 6 місяців.
Відповідно до ч.7 статті 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Згідно п.4 ч.1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позовній заяві зазначав, що не вбачає можливостей для примирення , подальшого сімейного життя і збереження шлюбу, оскільки це суперечить його інтересам.
04.03.2024 до суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_3 про надання строку на примирення терміном на 6 (шість) місяців, так як 03 березня 2024 року позивач та відповідачка дійшли домовленості, що ОСОБА_2 відмовиться від позовних вимог.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк для примирення три місяці. Зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення. 
06.06.2024 року до суду першої інстанції надійшла заява від ОСОБА_3 про примирення шлюбу, так як відповідачка та їх діти хочуть зберегти сім`ю.
Окрім цього, 06.06.2024 до суду першої інстанції надійшла заява від позивача, в якій він наполягає на негайному розірванні шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та що позивач не вбачає можливості для примирення сторін та не бачить подальшого спільного життя з відповідачкою. 
Оскаржуваною ухвалою сторонам надано строк для примирення терміном три місяці.
Обставин, які б вказували на те, що примирення подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить моральним засадам суспільства, судом не встановлено.
Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач є батьком усиновлених дітей відповідачки, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2015 року та свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_4 , актовий запис №39, який був складений Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворівського району Львівської області від 11 липня 2015 року та Серії НОМЕР_5 , актовий запис №7, який був складений Виконавчим комітетом Верблянської сільської ради Яворівського району Львівської області від 11 липня 2015 року.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано сторонам тримісячний строк на примирення, враховуючи тривале перебування у шлюбі сторін (більше ніж десять років); наявність у сторін чотирьох дітей; бажання відповідачки та намагання зберегти сім`ю.
Не слід вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість та незаконність висновків суду першої інстанції щодо надання строку для примирення, оскільки відповідачка наполягаючи на наданні строку на примирення, зазначає саме про наміри збереження сім`ї, що і було враховано судом. 
Крім цього, питання обґрунтованості можливості надання судом строку на примирення, за відсутності свавільності, виходять за допустимі законом межі оскарження, які стосуються лише зупинення провадження у справі.
Враховуючи наведене слід вважати, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

       апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ча в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Повний текст постанови складено 26 серпня 2024 року.

Судді:                  Я.А. Левик

                Н.П. Крайник

                         М.М. Шандра