ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2024 р. 	Справа № 480/12259/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2024, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 25.03.24  у справі №480/12259/23
за позовом      ОСОБА_1  
до     Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                           
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183450017553 від 10.10.2023 про відмову в перерахунку призначеної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії за віком з часу звернення з такою заявою 04.10.2023; зарахувати в стаж для призначення пенсії періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 14.08.1981 з 01.01.1992 по 01.04.1999 в ОАО "Універсам Центральний" російської федерації.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона з 06.03.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області  як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. В подальшому, 04.10.2023 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  із заявою про перерахунок розміру її пенсії, однак, рішенням №183450017553 від 10.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило їй у перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне                   страхування", оскільки 01.01.2023 року російська федерації припинила участь в Угоді               СНД, а отже зараховуванню до страхового стажу не підлягають періоди роботи (служби) на території РРФСР з 01.01.1992 по 01.04.1999 в ОАО "Універсам Центральний".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183450017553 від 10.10.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж для призначення пенсії періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1999 в ОАО "Універсам Центральний" російської федерації.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії за віком з часу звернення з такою заявою, а саме з 04.10.2023.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 1 073 грн. 60 коп.
Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №480/12259/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №480/12259/23 щодо визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, оскільки вважає, що адміністративним судом при його прийнятті були не повністю з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що згідно записів трудової книжки від 14.08.1981 НОМЕР_2 період роботи з 01.01.1992 року по 01.04.1999 року в ОАО «Універсам Центральний» , не зараховано до страхового стажу, оскільки призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV, інших нормативно-правових актів, а також, з міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється згідно законодавства держави, на території якої вони проживають. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та розірвання дипломатичних відносин з країною-агресором Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 № 1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення”. 19.06.2023 Угода припинила дію для України. Таким чином, обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, в тому числі в російській федерації здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Враховуючи зазначене, вважає, що  підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи після 1991 року на території російської федерації зазначених у рішенні суду, відсутні. Таким чином, вважає, що  судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, не скористалися. 
На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , з 06.03.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Сумській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В подальшому, 04.10.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій ставила питання про зарахування до наявного страхового стажу роботи на підприємстві російської федерації.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.10.2023 №183450017553 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки 01.01.2023 року російська федерації припинила участь в Угоді СНД, а отже зараховуванню до страхового стажу не підлягають періоди роботи (служби) на території РРФСР з 01.01.1992 по 01.04.1999 в ОАО "Універсам Центральний".
Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183450017553 від 10.10.2023 про відмову перерахунку призначеної пенсії за віком, звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою. 
Приймаючи рішення про задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 22.05.2020                      не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 КАС України. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України “Про пенсійне забезпечення” громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Частиною 2 статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Пунктом 2 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 передбачено, що відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
13 березня 1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі по тексту - Угода від 13.03.1992).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Відтак, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
Згідно положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Отже з огляду на наведене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Колегія суддів зазначає, що аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
При цьому, колегія враховує, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року” (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Втім згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.
Оскільки позивач працював у російській федерації в той період, коли зазначені вище міжнародні договори були чинними, у пенсійного органу не було правових підстав                          не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Відтак, посилання апеляційної скарги про те, що 19.06.2023 Угода припинила дію для України, а тому обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, в тому числі в російській федерації здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, а тому підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи після 1991 року на території російської федерації зазначених у рішенні суду, відсутні, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеним вище. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи в ОАО "Універсам Центральний" російської федерації з 01.01.1992 року по 01.04.1999 року, з тих підстав, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та, відповідно, не здійснено перерахунок пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183450017553 від 10.10.2023) відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області), як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.
Підсумовуючи наведене вище, вважає правильними висновки суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183450017553 від 10.10.2023, а також про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж для призначення пенсії періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1999 в ОАО "Універсам Центральний" російської федерації та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії за віком з часу звернення з такою заявою, а саме з 04.10.2023.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.      
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі                     №480/12259/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко