П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/3576/24	

 	Головуючий в 1 інстанції:  Бездрабко О.І.                           Дата і місце ухвалення: 10.04.2024р., м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А :
В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив  суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту Патрульної поліції № 1398 о/с від 17.10.2023 р. щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію";
- зобов`язати Департамент патрульної поліції призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" в порядку та розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 у відповідності до вимог пп.в) п.3 ч.1 ст.99 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного календарного року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно призначено та виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", замість необхідної допомоги встановленої   п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію". Позивач вважає свої права порушеними, а спірний наказ відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту Патрульної поліції від 17.10.2023 р. № 1398 о/с щодо призначення ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію".
Зобов`язано Департамент Патрульної поліції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" в порядку та розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 у відповідності до вимог пп. в) п.3 ч.1 ст.99 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного календарного року, з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 10.04.2024 р. та у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити.
В своїй скарзі апелянт посилається  на рішення Конституційного Суду України від 22.04.2020 р. у справі № 3-326/2019, ке вказує, що визначення інвалідності позивачу відбулось до його звільнення з поліції, а не протягом шести місяців після його звільнення з поліції, як це передбачено п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", а тому відсутня одна з умов призначення одноразової грошової допомоги передбаченої п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію". У зв`язку з чим спірний наказ видано у відповідності до чинного законодавства.
Також, апелянт звертає увагу, що  однією  з умов для виплати позивачу ОГД відповідно до п. 3 ч.1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" є визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення, проте позивачу в даному випадку інвалідність було встановлено до звільнення його зі служби.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій та з 07.11.2015 р. прийнятий на службу до лав Національної поліції відповідно до наказу ГУНП в Херсонській області № 2.
Як вбачається із свідоцтва про хворобу № 104 р/нс від 03.07.2023 р. згідно акту розслідування нещасного випадку від 04.04.2023 р. № 191/22: 05.08.2022 р. о 10:00 перебуваючи у групі зведеного взводу, під час виконання бойового завдання позивач потрапив під танковий обстріл, в результаті чого отримав травму, яка призвела до втрати            45 % професійної працездатності. Військово-лікарською комісією визначено, що через травму, отриману під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, позивач є непридатним до служби в поліції.
Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 14.06.2023 р. серії 12 ААВ № 555163 позивачу при первинному огляді встановлено третю групу інвалідності до 01.07.2024 р. Травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 14.06.2023 р. серії 12 ААА № 060045 ступінь втрати професійної працездатності по вказаній травмі складає 45 %.
Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.07.2023 р. серії 12 ААВ № 555168 позивачу при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності до 01.07.2024 р.
Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 12.07.2023 р. серії 12 ААА № 060048 ступінь втрати професійної працездатності по вказаній травмі складає 45%.
Відповідно до наказу Департаменту Патрульної поліції "По особовому складу" від 15.08.2023 р. № 1042 о/с майора поліції ОСОБА_1  звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", підстава звільнення рапорт ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу від 03.07.2023 р. №104 р/нс.
В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного календарного року.
Згідно наказу Департаменту Патрульної поліції "Про виплату одноразової грошової допомоги" від 17.10.2023 р. № 1398 о/с позивачу згідно з висновком про призначення одноразової грошової допомоги від 16.10.2023 р. призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми або каліцтва) внаслідок причин, зазначених у п.5 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", у розмірі 187 880 грн.
Листом від 10.11.2023 р. № О-17590/41/4/03-2023 позивача повідомлено, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 17.10.2023 р. № 1398 о/с йому призначено одноразову грошову допомогу відповідно п.5 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію".
Вважаючи наказ про виплату одноразової грошової допомоги з підстав, які не відповідають фактичним обставинам, протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.
З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII, прийнято Порядок № 4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
Так, ст.97 Закону № 580-VIII передбачена одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
Відповідно до ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі:
1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;
2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;
3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;
6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Згідно з ч.2 ст.97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Розміри одноразової грошової допомоги визначені ст.99 Закону № 580-VIII .
Призначення одноразової допомоги регламентує ст.100 Закону № 580-VIII .
При цьому, ч.5 ст.100 Закону № 580-VIII визначено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України             29.01.2016 р. за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 р. (далі - Порядок № 4).
Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4, зі змінами та доповненнями внесеними наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 р. № 916, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку пов`язаному з проходженням служби в органах внутрішніх справ-обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 4 посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.
У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.
Згідно з пунктами 1, 2 розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.
Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.
Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п`ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.
Водночас, передумовою виплати позивачу одноразової грошової допомоги є наявність певних умов.
Частина 6 статті 100 Закону № 580-VIII встановлює, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Відповідно до ст.101 Закону № 580-VIII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів зазначає, що за приписами п.7 ч.2 ст.61 Закону № 580-VІІІ наявність у особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Таким чином, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.
Отже, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 р. у справі № 810/836/18, від 23.04.2020 р. у справі № 822/999/18, від 23.09.2021 р. у справі № 2240/3024/18 та  від  13.04.2022 р. у справі №420/6878/18.
Слід зазначити, що  імперативними положеннями частини другої статті 19 Конституції України та частини першої статті 8 Закону № 580-УІІІ встановлено обов`язок відповідача як органу державної влади та його посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки виникнення права на отримання ОГД після звільнення передбачено лише для випадків, визначених пунктами 3, 4 частини першої статті 97 Закону № 580-УІІІ (у випадку визначення поліцейському інвалідності), це свідчить про те, що виникнення права на отримання поліцейським ОГД у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, яке передбачене, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 97 Закону № 580-УІІІ, можливе лише до його звільнення з поліції.
Отже, застосування відповідачем у  спірних правовідносинах до позивача  пункту 5 частини першої статті 97 Закону № 580-УІП є помилковим та таким, що не відповідає цілі застосування частини першої статті 97 Закону № 5 80-VIII із диференсацією застосування її елементів саме за визначеним в ній обставин та підстав.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОГД позивачу  по пункту 5 частини 1 ст. 97 Закону призначено до виплати17.10.2023 р. наказом №1398 о/с, тобто після звільнення позивача зі служби, що суперечить п. 5, оскільки можливе лише до його звільнення.
Крім того, апелянт зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 22.04.2020 у справі № 3-326/2019 (далі - рішення Конституційного Суду) зазначено наступне.
« 2.3. Як вбачається зі змісту пункту 3 частини першої статті 97 Закону, призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському законодавчо гарантовані лише за наявності трьох обов`язкових умов, а саме:
1) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції;
3) звільнення поліцейського з поліції з причин поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Отже, на думку апелянта, лише за наявності цих трьох обставин, тобто тільки дотримавшись усіх зазначених умов, особа, звільнена з поліції, набуває право на отримання одноразової грошової допомоги й може претендувати на її призначення та виплату згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону.
Апелянт зазначає, що за обставин, коли поліцейський зазнав поранення (контузії, травми або каліцтва), що не зумовлює його звільнення зі служби в поліції через хворобу та встановлення в подальшому поліцейському інвалідності, у частині першій статті 97 Закону передбачено й інші підстави, за яких особа може скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги, розмір якої, зокрема, передбачений пунктами 5, 6 статті 99 Закону, а не пунктом 3 статті 99 Закону.
Разом з тим колегія суддів наголошує, що дослідивши ст. 97 Закону встановлено, що підстави та умови виплати поліцейським одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності без визначення інвалідності та без звільнення передбачені положеннями пункту 5 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII.
За положеннями частини першої статті 77 Закону № 580-УПІ настання хвороби, несумісної з проходженням служби в поліції, є підставою для звільнення особи зі служби в поліції, зокрема відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону. 
Водночас пункт 5 частини першої статті 97 Закону не передбачає звільнення поліцейського зі служби в поліції з визначенням йому інвалідності, як умову для виплати йому одноразової грошової допомоги згідно з цим пунктом, про що вже було вище зазначено.
Таким чином, з системного аналізу положень Закону № 580-УІІІ, Порядку № 4 та рішення Конституційного Суду, висновується, що призначення та виплата поліцейському ОГД на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону № 580-УІП можливі лише за наявності трьох обов`язкових умов в сукупності, а саме:
1) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
2) часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;
3) поліцейський не є звільненим зі служби в поліції, тобто право на отримання ОГД повинне виникнути лише до моменту звільнення зі служби в поліції.
Відсутність сукупності вказаних підстав у спірних правовідносинах та чітке розмежування Конституційним Судом у вказаному рішенні підстав для застосування елементів частин першої статті першої статті 97 Закону № 580-УІІ (виплати ОГД) в залежності від визначених в ній підстав, підтверджує відсутність обмеженого тлумачення вказаної норми права, про що помилково зазначено судом в оскаржуваному рішенні.
Як вбачається х матеріалів справи, 05.08.2022 р. позивач виконував службові обов`язки у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебувавши безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, внаслідок чого отримав травму, ступінь втрати професійної працездатності по якій складає 45 %. На підставі наведеного позивачу за результатами оглядів медико-соціальної експертної комісії 14.06.2023 р. та 12.07.2023 р. встановлено третю групу інвалідності, а 15.08.2023 р. звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу).
З метою реалізації права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, відповідачем видано спірний наказ, за яким дана виплата призначена та виплачена на підставі п.5 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII - тобто отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, використання п.5 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII як підстави призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги суперечить фактичним обставинам справи, оскільки довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією від 14.06.2023 р. серії 12 ААВ № 555163 та 12.07.2023 р. серії 12 ААВ № 555168 позивачу встановлено третю групу інвалідності до 01.07.2024 р., а п.5 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII закріплено умову - наявність часткової втрати працездатності без визначення інвалідності.
Аргументуючи свою позицію щодо неможливості застосування п.3 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII як підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідач вказує на недотримання позивачем умови щодо визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції.
Тобто підставою відмови став факт встановлення інвалідності до моменту звільнення, а не протягом шести місяців після звільнення у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII. Інших причин нарахування такої допомоги відповідачем за п.5 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII не зазначено.
Водночас, вищезгаданий закон містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, однак встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції до таких випадків не відноситься.
В свою чергу з огляду на викладені вище положення законодавства, особливості цієї справи, судову практику Верховного Суду з цього питання колегія  суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  законодавець закріпив лише граничний строк для встановлення інвалідності після звільнення і не обмежив поліцейських у часі щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції, а тому  відповідачем під час прийняття наказу від 17.10.2023 р. № 1398 о/с щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII не враховано усі обставини та положення законодавства, що мають значення, а отже спірний наказ обгрунтовано скасовано судом першої інстанції та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію".
За вказаних вище обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про наявність підстав для часткового  задоволення  позову.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують,  факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                          Повний текст судового рішення виготовлений 11 червня  2024  року.

Головуючий:                                                                                                           І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов
                                                                                                                                О.В. Лук`янчук