ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/8357/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Комунальної установи «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі Вознесенівського МСЕК
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 25 грудня 2023 року (головуючий суддя Сацький Р.В.    ) 
у справі № 280/8357/23
за позовом ОСОБА_1 
до Комунальної установи «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі Вознесенівської МСЕК
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити пені дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі Вознесенівської МСЕК, в якому з урахуванням зміни предмету позову та позовних вимог просила:
- визнати протиправними дії Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради у особі Вознесенівської МСЕК щодо рішення комісії про встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 від 26.09.2023 у частині визначення ОСОБА_1 потреби у частковому сторонньому догляді та скасувати його;
- зобов`язати «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради у особі Вознесенівської МСЕК внести зміни в рішення про встановлення групи інвалідності ОСОБА_1 від 26.09.2023 щодо висновку про умови та характер праці та потребу у постійному сторонньому догляді; 
- зобов`язати «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради у особі Вознесенівської МСЕК внести зміни до пункту 12 Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 166864, виданої ОСОБА_1 , особі з інвалідністю І групи Б, висновок про умови та характер праці та потребу у постійному сторонньому догляді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є особою з інвалідністю з дитинства,  у липні 2022 їй було встановлено ІІ групу інвалідності, а у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивачка пройшла обстеження, після чого 26.09.2023 Комунальною установою Вознесенівський МСЕК було прийняте рішення про встановлення першої Б групи інвалідності з дитинства з 18.09.2023, безтерміново та зазначено, що повторному огляду не підлягає. Одночасно у Довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 166864, виданій 26.09.2023 вказано, що позивачка потребує часткового стороннього догляду. 
Позивачка оскаржила рішення відповідача до Комунальної установи «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради на підставі звернення її матері в частині висновку про потребу у частковому сторонньому догляді, для прийняття остаточного рішення медичні документи     ОСОБА_1 згідно з п. 24 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, направлено на заочну консультацію до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро (копія супровідного листа від 04.10.2023 № 672).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико - соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив судом встановлено, що позивачка обґрунтовує заявлені позовні вимоги з посиланням на порушення МСЕК приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико - соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. 
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення у частині встановлення потреби позивача у частковому сторонньому догляді. При цьому суд зазначив, що факт потреби позивачки у догляді відповідачем не спростовано, але Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності,  затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009, не містить права відповідача застосовувати самостійне визначення потреби у догляді як частковий. Відповідно до ч. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії зобов`язані визначити ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що висновок МСЕК від 26.09.2023 про потребу позивачки (група інвалідності І-Б) саме в частковому сторонньому догляді зроблено у чіткій відповідності з приписами пункту 27 Положення № 1317, де прямо про це вказано. Скаржник вважає, що фактично, суд першої інстанції, зобов`язуючи своїм судовим рішенням внести зміни в рішення МСЕК із зазначенням про потребу ОСОБА_1 у постійному (а не частковому) сторонньому догляді, перейняв на себе повноваження спеціаліста медико-соціальної експертизи. Проте, до повноважень суду не віднесено право визначати' особі групу інвалідності або ж вирішувати питання про обсяг потреби в сторонньому догляді. Такі повноваження в силу закону мають виключно органи МСЕК.
З огляду на предмет спору та аналіз нормативно-правових актів, відповідач наголошує, що позивачкою дотримання процедури прийняття медичною установою висновку не оспорюється, а предметом розгляду у цій справі є оцінка підставності висновку МСЕК. Проте, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права. Позивачем не було надано доказів порушення відповідачем саме процедури прийняття оскаржуваного висновку МСЕК.
До апеляційної скарги відповідачем додана копія акту огляду МСЕК №998 від 26.09.2023 та копія консультативного висновку позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» №1007 від 11.12.2023, які не подавались суду першої інстанції у зв`язку з тим, що  для прийняття остаточного рішення медичні документи ОСОБА_1 згідно з п. 24 Положення № 1317 були направлені на заочну консультацію до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпро (копія супровідного листа від 04.10.2023 №672). 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. Відповідач подав письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника. 
Представники позивачки в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечують, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просять рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Позивачка наголошує, що предметом розгляду у цій справі є дотримання процедури прийняття медичною установою висновку, а не оцінка підставності висновку МСЕК. Висновок МСЕК від 26.12.2023 у частині визначення позивачці потреби у частковому сторонньому догляді зроблено всупереч приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, Положенню про медико-соціальну експертизу та Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 3 грудня 2009 року № 1317 та Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до висновку МСЕК від 20.07.2022 визнана інвалідом ІІ групи, інвалідність  з дитинства. 
За наслідками чергового огляду у вересні 2023 року позивачці з 18.09.2023 встановлено І Б групу інвалідності, інвалідність  з дитинства, безстроково, що підтверджено  довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 166864 від 26.09.2023, виданою Вознесенівською МСЕК. Визначено потребу в частковому сторонньому догляді (п.12 довідки «Висновок про умови та характер праці»).
Підставою видачі означеної довідки є акт огляду медико-соціальною експертною комісією № 998 від 26.09.2023.
Не погодившись із рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.09.2023 у частині визначення потреби у частковому сторонньому догляді, а не постійному сторонньому догляді, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновками суду першої інстанції.
Предметом спору у цій справі є питання дотримання процедури прийняття медичною установою висновку в частині визначення  потреби у частковому сторонньому догляді, а не оцінка підставності висновку МСЕК, як помилково зазначає відповідач. Висновок МСЕК від 26.12.2023 в частині встановлення позивачці групи 1 Б інвалідності позивачкою не оскаржується.
Відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 20.11.2020 у справі № 200/14695/19-а, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Виходячи з визначеного позивачкою спору, суті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що дана справа є адміністративною.
По суті прийнятого судом рішення суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист;
медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності;
догляд за особою з інвалідністю (дитиною з інвалідністю) - сукупність соціальних послуг, спрямованих на соціально-побутову допомогу та підтримку, захист і забезпечення життєдіяльності особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю).
Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Положення про медико-соціальну експертизу    затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.
Згідно приписів  ст.7 наведеного вище Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» в редакції на час виникнення спірних правовідносин медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.
До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.
До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.
Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А.
Медико-соціальні експертні комісії визначають:
групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;
види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);
причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;
ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;
ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
Медико-соціальні експертні комісії:
встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;
складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів;
забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;
вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.
Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
Медико-соціальні послуги з огляду повнолітніх осіб і послуги лікарсько-консультативних комісій з огляду дітей надаються безоплатно.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності    медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями    закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особам, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогчній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення).
Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. 
Підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають, в тому числі: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про медико-соціальну експертизу).
Відповідно до п.26 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Відповідно до п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.
Критеріями встановлення I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені:
нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтація); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності.
До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.
Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).
До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.
Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.
Особи з інвалідністю I групи із значно вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови їх забезпечення засобами компенсації фізичних дефектів або порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, створення за необхідності спеціальних умов праці, у тому числі вдома.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, а також потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
При цьому, жодна норма законодавства, що регулює спірні правовідносини, не містить такої категорії як частковий сторонній догляд.
За змістом ст.7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та прямою нормою п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особи з інвалідністю I групи (як підгрупи А, так і підгрупи Б) потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду.
І тільки в залежності, в тому числі від обсягів потреби в такому, постійному, сторонньому догляді, допомозі або нагляді здійснюється розподіл першої групи інвалідності на підгрупи А і Б.
Таким чином, належність осіб до І групи інвалідності підгрупи Б як осіб з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, визначає необхідність в постійному сторонньому догляді.
Відповідно до п.2.2 Інструкції про встановлення груп  інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України   від 05.09.2011  № 561, зареєстрованим  в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1295/20033, на який також посилається скаржник, значне обмеження життєдіяльності  виникає  внаслідок  значних порушень  функцій  органів  чи систем організму,  що призводить до неможливості  або  значного  порушення  здатності  чи можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності, та супроводжується  необхідністю  в  сторонньому  догляді  (сторонній допомозі).
Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності.I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. 
Отже, медико-соціальні експертні комісії в обов`язковому порядку призначають особі з I Б групою інвалідності постійний сторонній догляд через високий ступінь втрати здоров`я та залежність від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при встановленні позивачці першої групи Б інвалідності висновок відповідача, який міститься в акті огляду Вознесенівської МСЕК від 26.09.2023 № 899 та довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 166864 від 26.09.2023, що позивачка потребує часткового стороннього догляду, ґрунтується на неправильному застосуванні та тлумаченні наведених вище правових норм. 
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Запорізької обласної ради в особі Вознесенівського МСЕК залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 25 грудня 2023 року у справі  № 280/8357/23 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко