17.04.24
22-ц/812/530/24
Єдиний унікальний номер судової справи: 473/4833/23
Номер провадження: 22-ц/812/530/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Коломієць В.В., Серебрякової Т.В., 
із секретарем судового засідання - Голощаповою А.О.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Максименко Вікторією Володимирівною
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Лузан Л.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2023 року  ОСОБА_2 звернулася з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Вуїв О.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2008 року, до досягнення донькою повноліття.
На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконані в Єланецькому відділі ДВС (ВП НОМЕР_2) та в подальшому переданий до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).
Станом на 01 грудня 2022 року заборгованість по аліментам складала 73 869,79 грн.
В подальшому, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 лютого 2023 року зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 25 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. 
07 липня 2023 року постановою державного виконавця виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 17 грудня 2008 року закінчено, виконавчий лист повернуто до суду, відомості про наявність заборгованості зі сплати аліментів відсутні.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року у задоволені скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо закінчення виконавчого провадження відмовлено. 
07 липня 2023 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки для утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника та на підставі якого державним виконавцем Першого відділу ДВС у Вознесенському ДВС 23 липня 2023 року відкрито виконавче провадження. Між тим, заборгованість по аліментам у розмірі 73 869,79 грн. на теперішній час не стягується.
Посилаючись на викладене та на те, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим, з батьків, хто проживає окремо від дитини, та на невиконання зобов`язань відповідачем по утриманню дитини без поважних причин, наявність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року, виконавче провадження за яким було закінчено та на те, що заборгованість утворилась з вини відповідача, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 869,79 грн. та неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів за період з 01 грудня 2022 року по 11 вересня 2023 року в розмірі 73 869,79 грн. 
09 листопада 2023 року представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Максименко В.В. надала відзив на позов, в якому просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів відмовити, оскільки в даному випадку стягнення вказаної заборгованості здійснюється державним виконавцем у порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а не за рішенням суду. Позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) визнала частково та при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, просила врахувати положення ч.1 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру пені на суму застосованого державним виконавцем до відповідача штрафу, а також матеріальний та сімейний стан останнього (відповідач отримує заробітну плату у незначному розмірі; нерухомого, рухомого майна у власності немає; на його утриманні також перебувають троє дітей від другого шлюбу та дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце в 2017 році, відповідач потребує подальших медичних обстежень та лікування).
У відповіді на відзив представник позивачки - адвокат Вуїв О.В. вважала безпідставними посилання сторони відповідача на неможливість стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду, оскільки в зв`язку з ухваленням рішення суду про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (визначений розмір аліментів - 1/6 частка), попередній виконавчий лист про стягнення аліментів на її утримання (в розмірі частка) судом був відкликаний, тому відповідне виконавче провадження було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлює його повторне пред`явлення до виконання. При цьому, визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами за вказаним виконавчим провадження, відповідач не оспорює. Крім того, наведені стороною відповідача обставини, які вони просять врахувати при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки (пені), не є такими, що мають істотне значення, оскільки постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу на підставі ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не виконана, не надані докази стосовно сукупного доходу родини відповідача (до складу якого входять, зокрема виплати багатодітним сім`ям), а також погіршення стану здоров`я та потреби в зв`язку з цим у додаткових витратах.
При цьому, звертала увагу суду на недобросовісну поведінку відповідача, який будучи офіційно працевлаштованим та отримуючи заробітну плату, вказану інформацію приховував від державного виконавця, внаслідок чого утворювалася заборгованість зі сплати аліментів, яка частково стягувалася з нього в подальшому, через значний проміжок часу. 
23 листопада 2023 року від адвоката Максименко В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання надала пояснення, аналогічні зазначеним у відзиві на позовну заяву, зазначаючи при цьому про відсутність вини відповідача у виникнення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки тривалий час відповідач не отримував доходу (відбував покарання в вигляді позбавлення волі), а також відбував покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави. 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 869, 79 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати розмірі 20 000 грн. та 1 538,22 грн. судового збору на користь держави.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням положень закону у контексті обставин спірних правовідносин та в зв`язку з тим, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. відмовлено, порушене право позивачки може бути захищене лише в судовому порядку, шляхом ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по аліментам, яка на момент закінчення виконавчого провадження відповідачем не виплачена. Сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, оскільки він своєчасно та належним чином не виконував свій обов`язок по утриманню дитини, не надавав інформації державному виконавцю про свої доходи та їх приховував, що відповідно тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені). Визначаючи розмір пені судом враховано вимоги ст. 196 СК України та з урахуванням матеріального, сімейного стану платника аліментів зменшено до 20 000 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, адвокат Максименко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів та в частині стягнення судового збору на користь держави у розмірі 1211,20 грн скасувати та ухвалити нове в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не міг вирішувати питання заборгованості по аліментам за відсутністю спору про її розмір, що підтверджується нормами матеріального права та правовими висновками Верховного Суду. У зв`язку з тим, що спір щодо стягнення заборгованості за аліментами з відповідача виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, оскільки заборгованість по аліментам, без спору про її розмір стягується у виконавчому провадженні, то в такому разі суд повинен був покласти судовий збір у частині щодо стягнення заборгованості за аліментами - 1211,20 грн. на сторону позивача незалежно від результатів вирішення спору, відповідно до п.9 ст. 141 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Вуїв О.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання сторони не з`явилися надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).
Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2008 року та до досягнення донькою повноліття.
На підставі вказаного рішення суду Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 17 грудня 2008 року було видано виконавчий лист №2-2624, який перебував на примусовому виконанні в Єланецькому відділі ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, та в подальшому переданий на виконання до Першого відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (виконавче провадження № НОМЕР_2).
Згідно розрахунку старшого державного виконавця станом на 01 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 73 869, 79 грн. 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 лютого 2023 року, зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2008 року з частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Починаючи з моменту подачі позову з 25 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного рішення Вознесенським міськрайонним судом 07 липня 2023 року видано виконавчий лист №473/3465/22, який 10 липня 2023 року ОСОБА_2 був пред`явлений до примусового виконання. 
13 липня 2023 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, відкрито виконавче провадження за № ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №473/3465/22. 
Виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № №2-2624 закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду, який видав виконавчий документ), на підставі постанови головного державного виконавця Першого Вознесенського відділу ДВС Легкої О.В. від 06 липня 2023 року. За вказаним виконавчим провадженням рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 869, 79 грн., яка не сплачена відповідачем.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№НОМЕР_2 від 06 липня 2023 року відмовлено. 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана через представника Вуїв О.В. , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року відмовлено.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначала про те, що заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилася з вини відповідача підлягає стягненню за рішенням суду, оскільки законодавець не забороняє суду розглядати питання, пов`язані зі стягнення заборгованості зі сплати аліментів.
Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходив з того, що порушене право позивачки може бути захищене лише в судовому порядку, шляхом ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по аліментам, яка на момент закінчення виконавчого провадження відповідачем не виплачена.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. 
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. 
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.
Як встановлено у даній справі ОСОБА_6 подала позов до суду про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась під час виконання рішення суду, після відмови у задоволенні Вознесенським міськрайонним судом її скарги на дії головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Легкої О.В. про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№НОМЕР_2 від 06 липня 2023 року. 
Отже, ОСОБА_2 як стягувач вправі звернутися до суду зі скаргою у порядку виконання судового рішення. Проте наявність такого права не позбавляє її можливості подати до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у порядку позовного провадження.
Враховуючи предмет та суть вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.
Вказане узгоджується з висновками у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) та від 26 січня 2022 року справа № 682/1277/20 провадження № 61-1886св21.
З урахуванням предмету та суті позовних вимог, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для покладення обов`язку на відповідача щодо сплати заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 73 869, 79 грн, 
Доводи апеляційної скарги про обрання позивачкою неправильного способу захисту звернення до суду з позовом, а не зі скаргою на дії державного виконавця у порядку контролю за виконанням судового рішення, що передбачений розділом VII ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах. 
Посилання в апеляційній скарзі на правової висновки Верховного Суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з огляду на предмет, підстави та обставини даної справи не є релевантними. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
При цьому колегія враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 73 869,79 грн. підлягає залишенню без змін.
Що стосується розподілу судових витрат то колегія виходить з наступного.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Стягуючи з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 538, 22 грн, суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За такого, оскільки позов у даній справі подано у вересні 2023 року при визначенні судового збору має враховуватись прожитковий мінімум, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», а саме - 2684 грн.
А тому сума судового збору, яка підлягає стягненню за подання позову з урахуванням пропорційно задоволеним вимогам становить - 1 364,33 грн (1 073,60 грн х 2 (вимоги) х 63,54%).
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 11 березня 2024 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. 
Судовий збір, який підлягав сплаті ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги становить 1 288,32 грн. (1 073,60 грн х 150%) х 0,8 (коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору у зв`язку з подачею апеляційної скарги через систему «Електронний суд»).
Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 2 652,65 грн. ( 1364,33 грн - за подання позову + 1 288,32 грн - за подання апеляційної скарги). 
За таких обставин, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь держави 2 652,65 грн.
Доводи апеляційної скарги про покладення обов`язку щодо сплати судового збору на позивачку за вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на підставі ч.9 ст. 141 ЦПК України (спір виник внаслідок неправомірних дій сторони) не заслуговують на увагу з огляду на викладене вище.
Виходячи із меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, встановлених ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в іншій частині оскаржуване рішення в апеляційному порядку не переглядалося. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Максименко Вікторією Володимирівною - задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року в частині судових витрат - змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 652,65 грн.
Рішення суду в частині стягнення з  ОСОБА_1 на корис ть ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 73 869,79 грн. - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.