ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 149/2842/18
провадження № 51-4386км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання          ОСОБА_4 , захисника                                                ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), прокурора                                                ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року щодо 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівці Деражнянського р-ну Хмельницької обл., жителя м. Хмельницький,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя м. Хмельницький.
Обставини справи

1. Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 грудня 2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
2. Вони обвинувачувались в тому, що протягом серпня 2018 року за попередньою змовою з приміщення свиноферми повторно викрали 7 свиней, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 58 500 грн.
3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без зміни.
Вимоги і доводи касаційних скарг 

4. Прокурор та потерпілий, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просять скасувати оскаржене рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
5. Вони вважають, що апеляційний суд:
хоча і задовольнив клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, однак не дослідив відеозапис слідчого експерименту від 12 вересня 2018 року за участі свідка ОСОБА_10 ;
не надав відповідей на доводи апеляційної скарги про порушення, допущені судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання;
не обґрунтував висновок про недопустимість протоколів слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 від 12 вересня 2018 року та пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 28 вересня 2018 року;
неповно виклав показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , надані під час судового розгляду;
дійшов необґрунтованого висновку, що не підтверджена наявність у потерпілого свиней.
Позиції учасників касаційного розгляду

6. Прокурор просила задовольнити касаційну скаргу, а сторона захисту просила залишити оскаржене рішення без зміни.
7. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

8. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
9. Суд неодноразово зазначав, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
10. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
11. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
12. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. 
13. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
14. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.^[1]
15. Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь. 
Щодо протоколу слідчого експерименту

16. Сторона обвинувачення вважає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано визнали протокол слідчого експерименту від 12 вересня 2018 року за участі свідка ОСОБА_10 недопустимим доказом.
17. Суд нагадує, що вже визнавав допустимість показань, викладених в протоколі слідчого експерименту за умови, що при проведенні цієї слідчої дії була додержана належна процедура, якщо сторона обвинувачення довела:
- до особи, яка приймала участь у слідчій дії, не застосовувався протиправний тиск;
- слідча дія проведена за власною волею такої особи та її вільним волевиявленням;
- особа усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе;
- її права на захист і правову допомогу були забезпечені;
- у слідчій дії приймали участь поняті або здійснювався її безперервний відеозапис;
- права та процесуальні наслідки участі особи в проведенні слідчого експерименту були детально і ґрунтовно роз`яснені.
18. Якщо слідчий експеримент полягає лише у повідомленні особою відомостей про факти і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, він має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК.
19. Крім того, Суд зазначив, що використання результатів слідчого експерименту не має порушувати справедливості кримінального провадження в цілому^[2].
20. Повертаючись до спірного протоколу слідчого експерименту, Суд зазначає, що суди дійшли висновку: хоча свідок ОСОБА_10 послідовно стверджував про застосоване до нього погане поводження для отримання показань, сторона обвинувачення не спростувала цю заяву, оскільки не провела ефективного розслідування цієї заяви.
21. Сторона обвинувачення надала апеляційному суду постанову територіального управління ДБР від 30 грудня 2012 року про закриття кримінального провадження, відкритого за заявою свідка про застосування до нього фізичного насильства. Однак суд взяв до уваги, що свідка під час розслідування не допитано, як і не здійснено інших заходів, які б відповідали вимогам ретельного розслідування в значенні практики Європейського суду з прав людини за статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На цій підставі апеляційний суд дійшов висновку, що наявність такої постанови не спростовує небезпідставну заяву свідка про застосування до нього поганого поводження з метою отримати від нього показання.
22. Крім того, суди дійшли висновку, що відображені в протоколі і додатках до нього відомості не були результатом слідчої дії, передбаченої статтею 240 КПК, а фактично становлять собою допит свідка.
23. Суд нагадує, що оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення[3], а не саме по собі джерело доказів. У випадку оцінки результатів слідчого експерименту суд має визначити допустимість не самого протоколу слідчого експерименту, а відомостей, які в ньому містяться.
24. Як вже зазначав Суд, не можуть бути визнані допустимими позасудові показання особи, навіть якщо вони викладені у протоколі слідчого експерименту, якщо вони по суті становлять допит особи і протокол не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.^[4]
25. Таким чином, результатом слідчого експерименту у цьому випадку можна вважати відомості лише щодо того: чи може свідок вказати, де знаходиться свиноферма. Решта позасудових показань свідка, хоча відображена в протоколі слідчого експерименту, не є результатом слідчої дії, передбаченої статтею 240 КПК, оскільки не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
26. За таких обставин Суд вважає висновок судів попередніх інстанцій щодо недопустимості відомостей, відображених в протоколі слідчого експерименту, правильним, а тому відхиляє цей довід сторони обвинувачення.
Щодо дослідження апеляційним судом відеозапису слідчого експерименту від 12 вересня 2018 року та невірного викладу показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

27. Суд зазначає, що вище він визнав правильним висновок судів попередніх інстанцій про недопустимість слідчого експерименту від 12 вересня 2018 року. Сторона обвинувачення в касаційних скаргах не обґрунтувала, яким чином перегляд цього відеозапису міг позначитися на цьому висновку, враховуючи, що він був визнаний недопустимим з процесуальних підстав. 
28. Судом апеляційної інстанції було допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були понятими під час проведення цього слідчого експерименту. Сторона обвинувачення, пославшись на неповноту викладу їх свідчень в ухвалі апеляційного суду, не вказала, які саме повідомлені ними відомості, важливі для висновку щодо допустимості протоколу слідчого експерименту, не були відображені в ухвалі апеляційного суду.
29. Враховуючи викладене, Суд відхиляє ці доводи сторони обвинувачення.
Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання

30. Суд зазначає, що поставлене стороною обвинувачення питання стосується оцінки доказів, що є перш за все завданням судів попередніх інстанцій.  
31. Суд зазначає, що свідок ОСОБА_11 допитувався в судах першої і апеляційної інстанцій і пояснив, що продає м`ясо на ринку і, коли працівники поліції показали йому чотири фотографії, він впізнав одну людину, однак ця людина і на даний час возить йому м`ясо.
32. За таких обставин Суд не вбачає підстав ставити під сумнів висновок судів попередніх інстанцій про те, що спірний протокол впізнання не може свідчити про винуватість виправданих у інкримінованому злочині. 
Щодо порушень під час підготовчого судового засідання

33. Сторона обвинувачення вважає, що суд першої інстанції допустив порушення, призначивши судове засідання за участі обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції без з`ясування його думки, а також провів підготовче засідання без технічної фіксації судового процесу, повідомлення учасників провадження і постановив увалу про здійснення приводу ОСОБА_8 , який не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.
34. Суд нагадує, що відповідно до частини 3 статті 409 КПК виправдувальний вирок не може бути скасований лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Касаційна скарга не містить посилання на порушення прав сторони обвинувачення під час підготовчого засідання.
35. Враховуючи викладене, Суд відхиляє цей довід сторони обвинувачення.
Узагальнення 

36. Суд вважає, що доводи касаційних скарг сторони обвинувачення не містять доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості виправданих у інкримінованому злочині. 
37. Враховуючи висновки судів, Суд не вважає за необхідне розглядати довід сторони обвинувачення щодо доведеності наявності у потерпілого викраденого майна, оскільки його вирішення не позначиться на правильності висновку про невинуватість виправданих.
38. Таким чином, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а тому Суд вважає, що касаційні скарги прокурора та потерпілого слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                            ОСОБА_3 

^[1] Постанови від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445; від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238945; від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 , https://reyestr.court.gov.ua/Review/87365803; від 02 червня 2021 року у справі № 712/5746/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97495617; від 16 жовтня 2023 року у справі № 212/7057/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/114513575; від 06 грудня 2023 року у справі № 639/3154/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/115617701

^[2]     Постанова від 14 вересня 2020 року у справі 740/3597/17, http://reyestr.court.gov.ua/Review/91702552

^[3]     Постанова від 13 червня 2023 року у справі № 520/2703/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/111871748

^[4]     Постанова від 14 вересня 2020 року у справі 740/3597/17, http://reyestr.court.gov.ua/Review/91702552