17.04.24
33/812/169/24
Єдиний унікальний номер судової справи 477/2461/23 
Номер провадження 33/812/169/24                         Головуючий у місцевому суді: Козаченко Р.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП                                 Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Травкіною В.Р.,

за участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Камінського В.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №141520, який надійшов на розгляд до Жовтневого районного суду Миколаївської області та був складений 02 вересня 2023 року, встановлено, що 02 вересня 2023 року о 19 год. 20 хв. в Миколаївській області в Миколаївському (Вітовському) районі в селі Шевченкове по вулиці 86 Гвардійської Дивізії, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився. Вказаним останній порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Не погодившись із судовим рішенням, 12 березня 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року та прийняти у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису працівників поліції вбачається, що він транспортним засобом не керував, за кермом автомобіля не знаходився, інспектором не зупинявся, вимог ПДР не порушував, а тому вимога поліцейського про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є незаконною. 
Звернуто увагу на те, що постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2023 року було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №073413 від 02 вересня 2023 року, винесену відносно ОСОБА_1 за порушення пп.«б» п.9.2 ПДР, а саме: за те що він перед розворотом машини не вказав світловими покажчиками повороту відповідного напрямку руху. Вказаною постановою встановлено, що факту руху (маневру) автомобіля (розвороту автомобіля без вмикання світлових покажчиків повороту) не зафіксовано.
За такого, як на думку особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , твердження суду в оскаржуваній постанові, що він керував транспортним засобом не відповідають дійсності.
Крім того, вказано, що ОСОБА_4 не було роз`яснено його прав саме при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також не надано можливість користуватися допомогою адвоката та не повідомлено про неможливість його залучення, хоча він неодноразово заявляв, що не розуміє, що йому робити. До того ж, його не було відсторонено від керування транспортним засобом.
Також, зазначено, що оскаржуване судове рішення постановлено без врахування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду. 
У судовому засіданні апеляційного суду від 17 квітня 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 та його захисник – адвокат Камінський В.І. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №141520, який надійшов на розгляд до Жовтневого районного суду Миколаївської області та був складений 02 вересня 2023 року, встановлено, що 02 вересня 2023 року о 19 год. 20 хв. в Миколаївській області в Миколаївському (Вітовському) районі в селі Шевченкове по вулиці 86 Гвардійської Дивізії, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським за ч.1 ст.130 КУпАП.
Зі змісту протоколу убачається, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що  ОСОБА_4 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та зазначено, що у водія вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення водій не скористався, підписавши вищевказаний протокол без зауважень.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення, який складений 02 вересня 2023 року щодо водія ОСОБА_1 , сумніву не викликає, оскільки складений відповідно до вимог ст.ст.254,256 КУпАП, тому є належним доказом у даній справі.
При цьому, при вирішенні справи, апеляційний суд зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин: 
- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;
- вимоги поліцейського до такої особи (водія) пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;
- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан такого сп`яніння.
Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що на ньому зафіксована відмова  ОСОБА_1  на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі. При цьому, волевиявлення  ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія  ОСОБА_1 був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак алкогольного сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду. 
При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП. 
До того ж, з вищевказаного відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення  ОСОБА_1  до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до положень ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Відеозапис події відповідає вимогам ст.251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису. Крім того, відповідно до вимог ст.251 КУпАП технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення, який є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом саме  ОСОБА_5 не спростовують висновки районного суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування постанови суду.
До того ж, відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.
При цьому, відповідно до відеозапису працівників поліції убачається, що на місці події, при спілкуванні із поліцейськими, водій не висловлював жодного заперечення та зауваження стосовно того, що саме він керував транспортним засобом, поводив себе як водій транспортного засобу, надавав поліцейським необхідні документи для складання протоколу про адміністративне правопорушення, не повідомляв про керування автомобілем іншою особою. 
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що  ОСОБА_3 мав можливість написати в протоколі пояснення з приводу обставин порушення та зазначити про те, що він не керував транспортним засобом, однак останній таким правом не скористався.
Щодо посилання на постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2023 року, якою було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №073413 від 02 вересня 2023 року, винесену відносно ОСОБА_1 за порушення пп.«б» п.9.2 ПДР (водій не подавав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку) то, як правильно зазначено районним судом, у вказаному судовому рішенні зроблений висновок про відсутність доказів на підтвердження того, що маневр розвороту водій виконав без увімкнення світлового сигналу повороту, але висновку про відсутність доказів керування транспортним засобом судом зроблено не було. 
Більше того, зі змісту вказаної постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2023 року також встановлено, що в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно здійснив маневр - розворот автомобіля, але покажчики повороту працювали. 
За такого, апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху, оскільки не керував транспортним засобом є безпідставними, оскільки спростовуються вищевказаними матеріалами справи.
Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що працівниками поліції порушено вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Також не заслуговують на увагу твердження  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом, оскільки відповідальність водія  ОСОБА_1 настає не за відсторонення від керування транспортним засобом, а за керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, чим було порушено його право на захист, є необґрунтованими.
Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, громадянину ОСОБА_4 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Жовтневому районному суді Миколаївської області. 
Щодо доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме право на захист, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Жодний нормативно-правовий акт не передбачає обов`язкової присутності адвоката (захисника) під час проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку чи під час відмови водія від проходження такого огляду. 
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_3 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Працівниками поліції водію були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, але останній не висловив такого бажання, як право на захист.
Крім того, у суді першої інстанції ОСОБА_3 в повній мірі скористався своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема, скористався послугами захисника. 
Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_3 не був позбавлений можливості висловити свої доводи щодо обставин провадження, висловлювати правову позицію в ході апеляційного перегляду постанови, скористався своїм правом на оскарження постанови суду в апеляційному порядку, а тому відсутні підстави вважати, що було порушено його право на захист.
До того ж не є релевантними посилання апеляційної скарги на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів  Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а, оскільки у зазначеній справі було порушено право на захист особи працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, наслідками якого було винесення постанови. У даному ж випадку, працівниками поліції не здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення, а лише на виконання вимог ч.2 ст.251 КУпАП збирались докази, а тому таке не може свідчити про недопустимість зібраних доказів.
Також, щодо посилань особи, яка подала апеляційну скаргу на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, то апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосуванні цих висновків, оскільки ця справа розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі, яка переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки.
За такого, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Оскільки сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій  ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій  ОСОБА_3 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини   ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо  ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Адміністративне стягнення  ОСОБА_4 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.33 КУпАП.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова