УХВАЛА
22 травня 2024 року
м. Київ
справа № 464/233/22
 
провадження № 13-18кс24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,     ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,   ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,   ОСОБА_12 ,     ОСОБА_13 ,   ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,     ОСОБА_18 ,   ОСОБА_19 
перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) кримінального провадження за  касаційними скаргами засудженої ОСОБА_20 та захисників  ОСОБА_21 і ОСОБА_22 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року і
встановила:
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою від 12 вересня 2023 року Львівським апеляційним судом, ОСОБА_20 засуджено за ч. 3 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (далі -  КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4  роки з конфіскацією майна.
У поданих аналогічних за змістом касаційних скаргах засуджена та її захисники ОСОБА_22 і  ОСОБА_21 ,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати оскаржувані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свою позицію, скаржники зазначають про відсутність в діях ОСОБА_20 кваліфікуючої ознаки «вимагання неправомірної вигоди» та допущені численні порушення під час досудового слідства та судового розгляду.
Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів, Суд, Касаційний кримінальний суд),керуючись ч. 5 ст. 4341, ст. 4342 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалою від 2 травня 2024 рокупередала кримінальне провадження щодо  ОСОБА_20 на розгляд Великої Палати. На переконання колегії суддів, справа містить виключну правову проблему, яку необхідно вирішити для подальшого забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Касаційний кримінальний суд убачає ознаки виключної правової проблеми у  відсутності у кримінальному законодавстві критеріїв визначення кваліфікуючої ознаки ч. 3 ст. 369-2 КК «вимагання неправомірної вигоди» та  визначення ознак суб`єкта цього злочину (як спеціального чи загального). При цьому зауважує, що,  розглядаючи справи цієї категорії, суди здебільшого застосовують примітку до ст. 354 КК.
Обґрунтовуючи наявність у справі виключної правової проблеми, Судпослався на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у справі № 5-124кс-15 від 21 січня 2016 року, щодо кваліфікуючої ознаки вимагання хабара, різні наукові підходи представників наукової спільноти та зазначив про відсутність сталої судової практики.
 
Позиція Великої Палати 
Згідно із ч. 4 ст. 4342 КПК Касаційний кримінальний суд при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати на підставі ч. 5 ст. 4341 цього Кодексу у своїй ухвалі має обґрунтувати те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
У свою чергу Велика Палата відповідно до ч. 6 ст. 4342 КПК перевіряє, чи є  підстави для такої передачі кримінального провадження на її розгляд.
Як раніше вже неодноразово наголошувалось у рішеннях Великої Палати, виключну правову проблему належить оцінювати з урахуванням кількісного та  якісного критеріїв. З огляду саме на ці критерії має бути підтверджено той факт, що проблема наявна не в одному конкретному провадженні, але й існує в  інших, або вона може виникнути з урахуванням позиції, щодо якої постає питання юридичної невизначеності.
Виключна правова проблема може полягати у недостатньому законодавчому врегулюванні правовідносин, у відсутності сталої судової практики, тривалому існуванні колізій у застосуванні норм права і неусуненні розбіжностей. За  своєю правовою природою така проблема має зачіпати фундаментальні права та свободи особи.
Отже, передаючи справу на розгляд Великої Палати, колегія суддів повинна обґрунтувати факт наявності виключної правової проблеми, тобто відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або/та  неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та  інтересів, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Перевіривши наведені Касаційним кримінальним судомаргументи щодо наявності виключної правової проблеми, Велика Палата дійшла висновку про  відсутність підстав для передачі кримінального провадження на її розгляд. 
Як убачається з ухвали Суду, в ній не сформульовано, у чому саме полягає виключність правової проблеми з огляду на її якісний та кількісний критерії, а  також не наведено обґрунтування неможливості вирішення зазначеного питання колегією суддів під час касаційного розгляду.
Також колегія суддів не навела жодного прикладу, який би свідчив про  розбіжності судової практики Касаційного кримінального суду в застосуванні положень ч. 3 ст. 369-2 КК у контексті поставленого питання.
Разом із цим саме Касаційний кримінальний суд своїми рішеннями формує судову практику з метою її єдності та сталості.
Посилання в ухвалі від 02 травня 2024 року на різні наукові підходи не є  прийнятними, адже самі собою відмінності правових позицій окремих науковців ще не свідчать про наявність виключної правової проблеми і не можуть слугувати достатньою підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати.
Таким чином, Суд не навів ні якісного, ні кількісного критеріїв виключності правової проблеми, зокрема не продемонстрував різних підходів до  правозастосування з  посиланням на суперечливу судову практику. Між тим сама собою незгода колегії суддів щодо тлумачення певних норм права не  свідчить про наявність виключної правової проблеми і не може слугувати підставою для передачі провадження на розгляд Великої Палати.
Крім того, Велика Палата звертає увагу Касаційного кримінального суду, що  об`єднана палата Суду у постанові від 29 березня 2021 року (справа   №  554/5090/16-к) зробила висновок про те, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 369-2 КК, є будь-яка фізична осудна особа, що досягла віку кримінальної відповідальності на момент його вчинення, яка, за усвідомленням того, хто пропонує, обіцяє або надає неправомірну вигоду, здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування.
З огляду на викладене кримінальне провадження відповідно до ч. 6 ст. 4342 КПК підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду в межах її  повноважень, відповідно до вимог кримінального процесуального закону. 
Керуючись статтями 4341, 4342 КПК України, Велика Палата 
ухвалила:
Кримінальне провадження за  касаційними скаргами засудженої ОСОБА_20 та захисників  ОСОБА_21 і ОСОБА_22 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023  року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач  ОСОБА_1  Судді: ОСОБА_2  ОСОБА_11    ОСОБА_3  ОСОБА_12    ОСОБА_4  ОСОБА_13    ОСОБА_5  ОСОБА_14    ОСОБА_6  ОСОБА_15    ОСОБА_7  ОСОБА_16    ОСОБА_8  ОСОБА_17    ОСОБА_9  ОСОБА_18    ОСОБА_10  ОСОБА_19