ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 р. 	Справа № 520/2662/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 04.04.24  по справі № 520/2662/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Височанської селищної ради                         
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Височанської селищної ради (далі по тексту – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Височанської селищної ради від 24.01.2024 у наданні відповіді на адвокатський запит адвоката Голубову Сергію Геннадійовичу від 22.01.2024, вхідний № 327/02-26 від 22.01.2024; 
- зобов`язати Височанську селищну раду надати адвокату Голубову Сергію Геннадійовичу відповідь на адвокатський запит від 22.01.2024 (вхідний № 327/02-26 від 22.01.2024).
Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 7 ст. 139 КАС України заявив про намір надати докази на підтвердження понесення судових витрат у розмірі 6000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 520/2662/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Височанської селищної ради (вул. Бульварна, буд. 12, смт. Високий, Харківський район, Харківська область, 62460, ЄДРПОУ 04396503) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною відмову Височанської селищної ради від 24.01.2024 у наданні відповіді на адвокатський запит адвоката Голубову Сергію Геннадійовичу від 22.01.2024, вхідний № 327/02-26 від 22.01.2024.
Зобов`язано Височанську селищну раду надати адвокату Голубову Сергію Геннадійовичу відповідь на адвокатський запит від 22.01.2024 (вхідний № 327/02-26 від 22.01.2024).
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне та неповне з`ясування обставин справи та дослідження наявних в матеріалах справи доказів, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/2662/24 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Височанської селищної ради (вул. Бульварна, буд. 12, смт. Високий, Харківський район, Харківська область, 62459, код ЄДРПОУ 04396503) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 6000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо відсутності документально підтверджених витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи було долучено у повному обсязі всі необхідні документи, зокрема: копії договору про надання професійної правничої допомоги від 28.01.2024, ордеру від 29.01.2024, рахунку від 05.03.2024, детального опису робіт від 05.03.2024 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, які є належними доказами на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.
З огляду на те, що відповідачем не подавались до суду першої інстанції заперечення щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, наголосив на відсутності підстав для зменшення судом відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 5.2 договору про надання правової допомоги б/н від 28.08.2024, складеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оплата правової допомоги здійснюється на підставі виставлених адвокатом рахунків у визначені в таких рахунках строки. За умовами п. 5.1 вказаного договору позивач сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі, що становить 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з огляду на те, що позивачем до заяви не надано доказів здійснення ним витрат на правничу допомогу, врахувавши положення ч. 4 ст. 134 КАС України, яка передбачає стягнення понесених позивачем витрат, а не таких, які відбудуться в майбутньому, вважав витрати позивача на правничу допомогу не доведеними та такими, що не підлягають розподілу, а заяву такою, що не підлягає задоволенню.
Надаючи оцінку вказаному рішенню суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 7 ст. 139 КАС України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що докази на підтвердження понесення судових витрат позивачем подано до суду першої інстанції 06.03.2024, що відповідає вимогам вищенаведеної норми процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями ст. 19 цього Закону передбачено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат в суді першої інстанцій позивачем до матеріалів справи додано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 28.01.2024, копію ордеру від 29.01.2024, копію рахунку від 05.03.2024, копію детального опису робіт від 05.03.2024 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між адвокатом Ярмаком Сергієм Валерійовичем, що діє на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1106 (далі по тексту – адвокат) та Голубовим Сергієм Геннадійовичем, який діє в своїх інтересах (далі по тексту – клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги від 28.01.2024 відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, адвокат зобов`язується протягом визначеного в договорі терміну надавати клієнту за винагороду (гонорар) юридичні послуги (надалі іменовані «послуги») з представництва і захисту його (клієнта) прав і законних інтересів в системі загальних судів України, у справі клієнта щодо складання позовної заяви та інших процесуальних документів з питань оскарження в судовому порядку протиправних дій Височанської селищної ради щодо не надання відповіді на адвокатський запит від 22.01.2024 ОСОБА_1 .
Згідно із п.п. 2.1-2.1.8 вказаного договору, адвокат, в рамках надання юридичної допомоги по кожній конкретній справі, в обсязі необхідному і достатньому для отримання найбільш позитивного результату для Клієнта, зобов`язується: 
- надавати юридичні консультації по суті і в рамках даної справи, як самому Клієнту, так і його родичам; 
- брати участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, а так само в апеляційному та касаційному суді, по даній справі, в якій Клієнт виступає в ролі позивача;
- звертатися з адвокатськими запитами, в тому числі про отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб), з питань, що стосуються інтересів Клієнта;
- ознайомлюватися на підприємствах, в установах та організаціях з необхідними для здійснення адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, які містять інформацію з обмеженим доступом;
- складати в інтересах Клієнта заяви, заперечення, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку;
- здійснювати інші дії, необхідні для захисту прав та інтересів Клієнта.
Згідно із п. 5.1 вказаного Договору, визначення розміру оплати праці (гонорару) Адвоката проводиться за попередньою домовленістю з громадянином ОСОБА_1 у фіксованому розмірі, який дорівнює 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. без ПДВ, що підлягатиме стягненню за рішенням суду на користь Клієнта з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. 
Оплата правової допомоги Адвоката в обумовленому розмірі, здійснюється Клієнтом на підставі виставлених Адвокатом рахунків у визначені в таких рахунках строки. Складання актів прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) сторонами не здійснюється. 
Згідно із детальним описом виконаних робіт адвокатом та здійснених ним витрат часу для надання правничої допомоги по справі № 520/2662/24 адвокат Ярмак Сергій Валерійович, що діє на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1106, яке видане Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 05.09.2003 року, з однієї сторони, та громадянин ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) з другої сторони, далі по тексту «Клієнт», 28.01.2024 року уклали договір про надання правничої допомоги. 
На виконання умов Договору про надання правничої допомоги від 28.01.2024 року, адвокат Ярмак С.В. надає Клієнту детальний опис робіт наданої правничої допомоги.
Так, зокрема, зі змісту вказаного опису виконаних робіт колегією суддів встановлено, що адвокатом надано наступні послуги:
- попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування;
- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики;
- підготовка, складання та подання позовної заяви про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії Височанську селищну раду до Харківського окружного адміністративного суду.
Загальна вартість складає 6000,00 (шість тисяч) грн. 00 коп.
Загальний час роботи адвоката складає 6 (шість) годин.
У розрахунку для сплати правничої допомоги адвоката від 05.03.2024 відображено, що 6000 грн на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 28.01.2024 Клієнт сплачує протягом тридцяти днів з часу набуття законної сили рішення суду у справі № 520/2662/24. 
Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.
Крім того, відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц.
З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на відсутність документального підтвердження понесених судових витрат, колегія суддів вважає помилковими, оскільки детальний опис виконаних робіт було надано позивачем, а відсутність доказів оплати отриманих юридичних послуг жодним чином не впливає на вирішення спірних правовідносин.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів взята до уваги позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, у якій з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якої при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час, Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, самостійно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.
Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
А відтак, суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, та надаючи оцінку доводам відповідача щодо неспівмірності заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу до фактично витраченого адвокатом часу, колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що за умовами Договору про надання правничої допомоги від 28.01.2024 сторони визначили фіксований гонорар адвоката 6000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст ч. 4 ст. 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.
Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.
Разом з цим, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на його неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Суд апеляційної інстанції враховує, що зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні ч.5 ст. 134 КАС України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені наступні документи: позовна заява та заява про стягнення додаткових витрат.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що послуги з попереднього вивчення матеріалів та формування позиції, опрацювання законодавчої бази та вивчення судової практики, які наведені в детальному описі виконаних робіт, не підлягають окремому відшкодуванню, оскільки надання правової допомоги в цій частині є складовою процесу розроблення та складання позовної заяви, а не самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що складення позовної заяви, також не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи, та витраченого часу, оскільки останній практично складається із викладення фактичних обставин справи та цитування нормативно-правових актів, не містить жодних власних висновків адвоката та будь-яких посилань на судову практику, є незначним за обсягом, що також свідчить про завищення розміру правової допомоги в цій частині.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає, що співмірною та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є 1000,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшов помилкового висновку про необхідність підтвердження документально фактичної сплати послуг адвоката, що в свою чергу, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 520/2662/24 в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід скасувати, з прийняттям постанови про часткове задоволення відповідних вимог позивача.
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/2662/24 в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – скасувати.
Прийняти постанову, якою заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (62459, Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Бульварна, 12, код ЄДРПОУ 04396503) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 520/2662/24 про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    В.Б. Русанова