СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року                                       м. Харків                        Справа № 922/4730/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Тарасова І.В., суддя  Фоміна В.О.
секретар судового засідання — Семченко Ю.О.
за участю представників сторін
позивача -  Жилко С.Е.,
відповідача -  Кириченко Л.В. (поза межами суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (вх.№844Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.02.2024
у справі №922/4730/23 (суддя Сальнікова Г.І., повний текст рішення підписано 08.03.2024)

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,
до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м.Київ,
про стягнення 328.229,18 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по просп. Героїв Харкова, 290-А у м.Харкові відповідно до договору оренди землі від 11.12.2007 №740767100106 за період з 17.03.2019 по 20.07.2021 у розмірі 328.229,18 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4.923,44 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.02.2024 у справі №922/4730/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по просп. Героїв Харкова, 290-А у м. Харкові відповідно до договору оренди землі від 11.12.2007 №740767100106 за період з 17.03.2019 по 20.07.2021 у розмірі 285.317,71 грн. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 4279,76 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, ПАТ “Укрнафта” звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.02.2024 у справі №922/4730/23 скасувати повністю, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.  Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням і неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що Договір оренди землі діяв у спірний період з 17.03.2019 по 20.07.2021, тоді як предмет позову у справі стосується стягнення на користь позивача 328.229,18 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по просп.Героїв Харкова, 290-А (по Договору, до зміни адреси, – просп. Московський, 290-а) у м.Харкові відповідно до Договору оренди землі укладеного 09.10.2007 та зареєстрованого 11.12.2007 №740767100106 за період з 17.03.2019 по 20.07.2021;
- суд першої інстанції та позивач помилково посилаються на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII та Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078, адже вказаний закон не може бути застосований до орендної плати, що сплачується орендарями за землі комунальної власності;
- ПАТ «Укрнафта» здійснювалась сплата орендної плати на умовах Договору, а також щорічна індексація нормативної грошової оцінки земельної ділянки за правилами, встановленими Податковим кодексом України, що підтверджується деклараціями та платіжними дорученнями. Однак, оскільки Договором не врегульовано порядок (формулу) застосування індексів інфляції, орендна плата не розраховувалась з урахуванням вказаних індексів. Строк дії договору закінчився 01.12.2010 та додаткових угод стосовно зміни вартості оренди сторони не заключали. Тому розрахунок щомісячної орендної плати з урахуванням індексів інфляції з 2007 по 2010 взагалі безпідставний;
- судом не враховано, що зміна ціни можлива лише у випадках і на умовах, установлених договором або законом, а після виконання угоди взагалі не допускається. Такий висновок зробив ВСУ в постанові №908/1138/15-г;
- в даному випадку сторони не погоджували та не передбачали в Договорі оренди правил обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції. Будь-які додаткові угоди до Договору оренди, що передбачали б такий порядок, сторонами не укладались. Договором оренди не передбачено обов`язок орендаря автоматично та в односторонньому порядку змінювати розмір орендної плати, оскільки це суперечить п.13 та п.35 Договору оренди. Автоматичне нарахування індексів інфляції Відповідачем при розрахунку орендної плати в даному випадку не видається за можливе, оскільки пункти Договору оренди землі п.11 (щодо сплати орендної плати рівними частками) та п.13 (щодо перегляду розміру орендної плати внаслідок інфляції щорічно) суперечать один одному.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2024 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Тарасова І.В., Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Укрнафта”; встановлено строк до 23.04.2024 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 23.04.2024 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 15.05.2024. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.
05.04.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Харківської області від 27.02.2024 залишити без змін, як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу — без задоволення, як необгрунтовану. Харківська міська рада не погоджується з доводами представника відповідача щодо помилковості застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 з огляду на різні предмети позову, оскільки порядок нарахування інфляційних не ставиться у залежність від правової природи укладеного сторонами договору, нарахування заборгованості з урахуванням індексу інфляції по якому здійснюється. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості у зв`язку з несплатою орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексів інфляції у загальному розмірі 285.317,71 грн.
В судове засідання 15.05.2024 з`явились представник апелянта, відповідача по справі, - Кириченко Л.В., яка підтримала доводи наведені у апеляційній скарзі, та представник позивача Жило С.Е., який  в свою чергу проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
ПАТ "Укрнафта" на праві власності володіє автозаправною станцією по просп.Героїв Харкова, 290-А (до зміни адреси просп. Московський, 290-а) у м.Харкові, яка розташована на земельній ділянці площею 0,1548 га, кадастровий номер земельної ділянки 6310138200:09:001:0003.
Зазначену земельну ділянку надано ВАТ "Укрнафта" на підставі рішення Харківської міської ради від 23.12.2005 №257/05 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд".
Вказане рішення ХМР в свою чергу послугувало підставою для укладення 09.10.2007 між Харківською міською радою (Орендодавець за Договором, позивач по справі) та ВАТ "Укрнафта" (Орендар за Договором, відповідач по справі) Договору оренди землі, за умовами якого Орендодавець на підставі рішення XLIV сесії Харківської міської ради IV скликання від 23.12.2005 №257/05 "Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд"; рішення 5 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.09.2006 №122/06 "Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради" надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі транспорту, яка знаходиться м.Харків, пр.Московський, 290-а.
Зазначений Договір оренди землі зареєстровано 11.12.2007 у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель за №740767100106.
Іншими умовами договору сторони визначили наступне:
- в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1548 га у тому числі: ріллі --- га, багаторічних насаджень --- га, сіножатей --- га, пасовищ --- га, лісів ---га, під забудовою 0,0094 га, інших угідь 0,1454 (п.2 Договору);
- на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - на праві колективної власності нежитлова будівля: літ "А-1", а також інші об`єкти інфраструктури — немає (п.3 Договору);
- нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 786.345 грн (п.5 Договору);
- договір укладено строком до 01.12.2010. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір його продовжити (п. 8 Договору);
- орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку згідно з довідкою №1051/07 від 15.06.2007 становить: 6.552,88 грн (п.9 Договору);
- обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10 Договору);
- орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.11 Договору);
- розмір орендної плати переглядається у разі:
а) зміни умов господарювання, передбачених договором;
б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів;
в) внаслідок інфляції щорічно;
г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;
д) в інших випадках, передбачених законом (п. 13 Договору);
- передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом десяти днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п.20 Договору);
- після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.21 Договору);
- неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором (пп.ї) п. 31 Договору).
17.12.2007 позивач передав відповідачу земельну ділянку за Актом приймання-передачі земельної ділянки, реєстровий №1116 для обслуговування стаціонарної АЗС з пунктом по продажу супутніх товарів з розташуванням спеціальних конструкцій, призначених для розміщення реклами робіт (послуг, що надаються АЗС).
За твердженням позивача розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати відповідач відповідно до умов спірного Договору оренди з урахуванням індексів інфляції з 17.03.2019 по 20.07.2021 складає:
1) за період з 17.03.2019 по 31.12.2019 — 253.855,26 грн.;
2) за період з 01.01.2020 - 31.12.2020 (крім березня 2020 р.) - 301.526,63 грн;
3) за період з 01.01.2021 - 20.07.2021 — 195.800,21 грн.
В той же час за інформацією Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (лист №15216/5/20-40-04-02-12 від 17.08.2023) ПАТ "Укрнафта" орендної плати за спірну земельну ділянку сплачено :
- за 2019 рік — 187.098,01 грн,
- за 11 місяців 2020 р. - 171.506,51 грн,
- за 2021 р. - 187.098,01 грн.,
- за 2022 р. - 236.678,36 грн
Отже, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 17.03.2019 по 20.07.2021 складає 328.229,18 грн.
Означені обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що стало підставою для звернення останнього з відповідним позовом до господарського суду.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач наполягає на тому, що сторони не погоджували та не передбачали в Договорі оренди правил обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції. Будь-які додаткові угоди до договору оренди, що передбачали б такий порядок, сторонами не укладались. Крім того, договором оренди не передбачено обов`язок орендаря автоматично та в односторонньому порядку змінювати розмір орендної плати, оскільки це суперечить п.13 та п.35 договору оренди. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір оренди землі діяв у спірний період з 17.03.2019 по 20.07.2021.
Відповідачем здійснювалась щорічна індексація нормативної грошової оцінки земельної ділянки за правилами, встановленими Податковим кодексом України. За користування земельною ділянкою ПАТ "Укрнафта" задекларовано та сплачено за 2019 р. - 187 098,01 грн., за 2020 р. - 187098,01 грн., за 2021 р. - 187098,01 грн.
З інформацією, наданою вищевказаним листом ГУ ДПС у Харківській області та із сумами з нарахування та оплати орендної плати, зазначені в останньому абзаці п.2 за даними ДПС у Харківській області, - відповідач не погоджується, адже ним сплачено оренду землі у повному обсязі за 12 місяців (щомісяця одним платіжним дорученням за 3 АЗС, у т.ч. за земельну ділянку по просп. Героїв Харкова, 290-А у розмірі 187.098,01 грн).
З метою уточнення інформації відповідач звернувся з відповідним листом до ГУ ДПС в Харківській області №01/01/22/03/25/285вк від 27.10.2023, на що у відповідь отримав Лист №60233/6/20-40-04-02-14 ГУ ДПС у Харківській області від 28.11.2023, в якому останній уточнив про нараховані та сплачені суми орендної плати за 2020 рік (за 12 місяців), та вказав, що ПАТ "Укрнафта" сплачено 187.098,01 грн у 2020 р. за користування спірною земельною ділянкою.
Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до Акту документальної позапланової виїзної перевірки №1357/Ж5/31-00-07-01-03-20/00135390 від 28.06.2023, який складено Державною податковою службою України, нарахування та сплати податків та зборів за період з 2017 р. по 9 місяців 2022 р. та, зокрема, орендної плати за землю по АЗС, що знаходиться на спірній земельній ділянці, - порушень щодо нарахування та своєчасності сплати податку за землю не виявлено.
Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що законодавством прямо передбачено здійснення обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції як істотну умову договору оренди землі, в разі, якщо інше не встановлено договором. В той же час, в пункті 10 договору сторонами погоджено та передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Твердження відповідача про те, що сторони не погоджували та не передбачали в договорі правил обчислення орендної плати з урахуванням індексів інфляції є таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та погоджених між сторонами умов укладеного договору. За таких обставин господарським судом задоволено позовні вимоги щодо стягнення з підприємств відповідача суми заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, однак в сумі меншій, ніж було першочергово заявлено ХМР, а саме — 285.317,71 грн, з урахуванням виявленої арифметичної помилки, а також уточнених даних ГУ ДПС у Харківській області.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір є договором оренди землі.
Статтею 792 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За змістом статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 цього Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України).
Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст.288 Податкового кодексу України).
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (287.3 ПК України).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3-х відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Тобто, норми  встановлюють мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відсотках від нормативної грошової оцінки.
Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Таким чином, зазначена норма Закону прямо передбачає здійснення обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції в разі, якщо інше не встановлено договором оренди землі та не обумовлює таке обчислення укладенням сторонами додаткових угод щодо зміни розміру орендної плати внаслідок індексації.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 16.03.2020 по справі №922/1658/19 зазначив, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").
Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).
Як вже зазначалося, 09.10.2007 між Харківською міською радою та ПАТ “Укрнафта” було укладено договір оренди землі, згідно з яким відповідачу надано в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі транспорту, яка знаходиться м. Харків, пр. Московський, 290-а  для обслуговування АЗС. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку згідно з довідкою №1051/07 від 15.06.2007 становить: 6.552,88 грн. 
Пунктом 10 договору прямо передбачено обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції, здійснення якого не обумовлено укладенням сторонами додаткових угод щодо зміни розміру орендної плати внаслідок індексації, оскільки п.13 договорів жодним чином не встановлює механізм реалізації п.10 договору, а лише встановлює можливість перегляду орендної плати у випадку інфляції.
При цьому, сама формула обчислення розміру орендної плати за період з 17.03.2019 по 12.07.2021 з урахуванням індексу інфляції умовами спірного договору оренди землі не узгоджена, так само не узгоджено відповідне питання і на законодавчому рівні.
Проте, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, яку розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майне^ державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв`язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).
Так, пунктом 13 зазначеної Методики передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.
Статтею 8 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Отже, виходячи із змісту зазначеної статті, використання аналогії можливе за наявності достатніх умов, а саме: відносини, до яких застосовується аналогія охоплюється предметом цивільно-правового регулювання; наявність прогалин в їх регулюванні (прогалини в праві); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Відтак, однією із умов застосування аналогії закону є наявність подібних за змістом відносин, урегульованих нормами права, що означає, що відносини не є тотожними, а лише схожі за певною кількістю істотних ознак.
Такою ознакою ст.8 Цивільного кодексу України визначає зміст відносин.
Методика дійсно не регулює питання щодо порядку здійснення розрахунку розміру орендної плати за землю комунальної форми власності, проте, остання регулює подібні за змістом цивільні відносини (розрахунок орендної плати з урахуванням індексу інфляції), як і ті, що існують між сторонами в межах даної справи.
В даному випадку, Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, є джерелом права яка регулює подібні відносини, а формула розрахунку відповідає правовій природі інфляційних нарахувань, яка полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
Можливість застосування Методики до спірних правовідносин також підтверджується постановою Верховного Суду від 29.06.2021 по справі №922/2434/20, якою було залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 26.10.2020.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.
Відповідно до умов договорів (п. 31 п.п. "б"), орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату в строки та розмірах, встановленими цим договором. З аналізу вищевикладених умов договору вбачається, що відповідач мав сплачувати орендну плату за звітний місяць з урахуванням індексу інфляції, протягом наступного місяця.
Отже, як правомірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до пунктів 9, 10 договору оренди землі від 09.10.2007 відповідач мав сплачувати орендну плату за звітний місяць з урахуванням індексу інфляції, протягом наступного місяця, а тому за заявлений позивачем період з 17.03.2019 по 20.07.2021 відповідач мав сплатити орендну плату, обраховану виходячи з визначеного договором щомісячного розміру орендної плати (6.552,88 грн) та індексу інфляції щодо кожного окремого місяця.
Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо допущення при розрахунку різниці сплаченої орендної плати за вказаний період арифметичної неточності (розмір орендної плати, яку повинен був сплатити орендар в сумі 253.855,26 грн - розмір фактично сплаченої орендної плати в сумі 147.867,78 грн), оскільки різниця за період з 17.03.2019 по 31.12.2019 складає 105.987,48 грн).  
Крім того, колегія суддів бере до уваги відомості з листа ГУ ДПС у Харківській області №15216/5/20-40-04-02-12 від 17.08.2023, відповідно до якого ПАТ "Укрнафта" сплачено за 2019 р. - 187.098,01 грн, за 11 місяців 2020 р. - 171.506,51 грн, за 2021 р. - 187.098,01 грн, за 2022 р. - 236.678,36 грн орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 6310138200:09:001:0003 загальною площею 0,1548 га по просп. Героїв Харкова, 209-А у м.Харкові, а також уточнюючу інформацію про нараховані та сплачені суми орендної плати згідно Листа №60233/6/20-40-04-02-14 від 28.11.2023 ГУ ДПС у Харківській області що ПАТ "Укрнафта" сплачено 187.098,01 грн у 2020 р. за користування спірною земельною ділянкою.
Стосовно доводів апеляційної скарги що п. 8 Договору встановлено строк його дії до 01.12.2010 та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що Договір оренди землі діяв у спірний період з 17.03.2019 по 20.07.2021, колегія суддів зазначає, що підпунктом "ї" пункту 31 спірного Договору сторонами погоджено, що неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором. При цьому, з наданих відповідачем податкових декларацій з плати за землю за 2019-2021 вбачається, що в розділі II "Розрахунок суми орендної плати" в якості документу, що підтверджує право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310138200:09:001:0003 відповідачем зазначено договір б/н від 09.10.2007, державна реєстрація прав оренди земельної ділянки 11.12.2007 №740767100106.
Стосовно посилання відповідача в апеляційній скарзі на Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 28.06.2023 №1357/Ж5/31-00-07-01-03-20/00135390, який складено ДПС України в контексті спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що не може взяти його до уваги, адже з вказаного акту не вбачається відомостей, що сплата орендної плати за користування саме земельною ділянкою з кадастровим номером 6310138200:09:001:0003 підлягала перевірці.
Таким чином, заборгованість зі сплати орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,1548 га по просп. Героїв Харкова, 209-А у м.Харкові за період з 17.03.2019 по 20.07.2021 складає 285.317,71 грн, що і визнав суд першої інстанції і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позовна заява та всі письмові докази, додані до неї, подані відповідно до вимог ст. ст. 91, 162-164 ГПК України і засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Таким чином, висновки, наведені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються - не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, відповідачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від  27.02.2024 у справі №922/4730/23 залишити без змін.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено   17.05.2024 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                          І.В. Тарасова  

Суддя                                                                                          В.О. Фоміна