ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2268/24 Справа № 215/3793/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/3793/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович,
на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 січня 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля позивача Daewoo Sens н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Skoda Super B н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . 
Постановою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП. 
Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим було завдано матеріальної шкоди. 
Згідно кошторису на виконання робіт від 18 серпня 2022 року ФОП ОСОБА_4 після проведення технічного огляду та діагностики пошкодженого автомобіля встановлено загальну суму ремонту 68 431 гривень. Водночас, відповідачем відшкодовано матеріальні збитки лише в розмірі 7 498,70 гривень.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 60 932,30 гривень.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Д.М., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в разі їх понесення. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було прийнято до уваги заперечення відповідача щодо того, що кошторис, наданий позивачкою, не є належним доказом у справі, оскільки не є експертною оцінкою вартості ремонту автомобіля та з нього неможливо встановити, що відновлені роботи потрібні для усунення саме тих пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП чи за інших обставин. Судом не взято уваги, що відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, визначеної позивачем, не порушив питання про призначення по справі авто товарознавчої експертизи та з підстав, вказаних відповідачем, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Посилається, що, враховуючи предмет позову та обставини справи, для об`єктивного та правильного рішення, судом, який має сумніви щодо правильності кошторису, було б доцільним з власної ініціативи зобов`язати сторони надати додаткові докази, або якщо таке неможливо, витребувати їх відповідною ухвалою, або поставити питання проведення судової автотоварознавчої експертизи. Зазначає, що єдиним випадком, який дозволяє страховику здійснювати розрахунок страхового відшкодування без проведення експертизи (дослідження, оцінки), є досягнення згоди між потерпілим та страховиком про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Але така згода досягнута не була. Протокол огляду з переліком пошкоджених деталей та необхідних ремонтних операцій для відновлення автомобіля, а також переліком деталей, що мають сліди відновлювального ремонту, складений представником відповідача, був підписаний позивачем, але не є його беззаперечною згодою. До того ж посилається, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні повно не обґрунтовано, чому кошторис від 18 серпня 2022 року «ВІХ-АВТОСЕРВІС» ФОП ОСОБА_4 визнано недопустимим та не достовірним доказом розміру матеріальних збитків, понесених позивачем. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не входить до переліку справ зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в прядку спрощеного позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Д.М., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 січня 2022 року сталася ДТП за участі автомобіля позивача Daewoo Sens н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Skoda Super B н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , відповідальність якого була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». 
Постановою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП.
22 лютого 2022 року відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування.
01 травня 2022 року представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» складено протокол огляду транспортного засобу, на підставі якого складено звіт №74-D/11/18 від 10 червня 2022 року, відповідно до результатів якого було встановлено, що розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo Sens н/з НОМЕР_1 на 22 січня 2022 року складає 10 123,69 гривень без урахування ПДВ.
Відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант», з урахуванням франшизи в сумі 2600 гривень, було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 7 523,70 гривень на особистий банківський рахунок позивача.
Обґрунтовуючи свої заперечення щодо розміру здійсненої відповідачем суми страхової виплати ОСОБА_1 в якості доказу долучила кошторис від 18 серпня 2022 року виконаний ФОП ОСОБА_4 на виконання робіт з ремонту автомобіля Daewoo Sens н/з НОМЕР_1 на суму 68 431 гривень.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами), дійшов висновку, що кошторис, наданий позивачем є неналежним доказом по справі. Оскільки будь-яких інших доказів на підтвердження обґрунтованості вимог позивачем не надано, клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи не заявлено, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).
Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон № 1961-IV).
Згідно ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(п. 9.1 ст. 9 Закону №1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно ст. 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не погоджується з розміром страхового відшкодування, визначеного відповідачем. 
Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Отже, обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач при виплаті позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 7 498,70 гривень керувався протоколом огляду транспортного засобу від 01 травня 2022 року та висновком оцінювача ОСОБА_5 № 74-D/11/18 від 10 червня 2022 року (дата оцінки 22.02.2022), згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 10 123,69 гривень. (а.с. 80-89) 
Умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205843236 передбачено франшизу в розмірі 2 600 гривень.
Відповідно ст. 12 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованими за правилами цього підпункту. 
ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 523,70 гривень на особистий рахунок позивача. 
Обґрунтовуючи розмір шкоди, позивачем наданий кошторис від 18 серпня 2022 року складений ФОП ОСОБА_4 на виконання робіт з ремонту автомобіля Daewoo Sens н/з НОМЕР_1 на суму 68 431 гривень (а.с. 13)
Відповідно копії Свідоцтва платника єдиного податку суб`єкт господарювання ОСОБА_4 спеціалізуються на технічному обслуговуванні та ремонті автотранспортних засобів. (а.с. 15) 
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N42/5/2092 (далі - Методика).
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
З огляду на вказане, суд першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, дійшов обґрунтованого висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).
При цьому, кошторис, наданий позивачкою, оформлений на ремонті роботи транспортного засобу з урахуванням роздрібних цін на запасні частини, підтверджень проведення робіт за вказаним кошторисом позивачем не надано, акт виконаних робіт не наданий, підтвердження здійснення оплати позивачем за виконані роботи не надано. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав вважати належним та допустимим доказом матеріальної шкоди спричиненої позивачу наданий нею кошторис від 18 серпня 2022 року. 
Відповідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Вказаним правом позивач не скористалася, інших доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог не надала, клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи не заявила.
Оскільки обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою її позовних вимог. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З огляду на вказане, посилання позивача в апеляційній скарзі на невиконання судом обов`язку за власною ініціативою щодо зобов`язання сторони надати додаткові докази, витребування їх відповідною ухвалою або порушення питання про проведення судової авто товарознавчої експертизи безпідставні. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про залишення позову ОСОБА_6 без задоволення.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста