ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3286/23                                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
                                
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення позивача з військової служби за станом здоров`я;
- зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби за станом здоров`я з виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та здійснити розрахунки відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та подальшого його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на виконання наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 № 69.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, включити ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та у подальшому виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на виконання наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 № 69.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та відмовити у задоволенні позову. 
Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, позаяк питання звільнення позивача з військової служби було вирішено 31.08.2015 відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2015 №69, яким ОСОБА_1 звільнений з лав Збройних Сил України в запас).
Водночас, після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби здійснюються заходи щодо здавання посади військовослужбовцем. Лише після цього відбувається виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що видається наказ. 
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач 02.09.2014 призваний на військову службу згідно з Указом Президента України від 21.07.2014 №607 «Про проведення часткової мобілізації».
Відповідно до наказу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 02.09.2014 №114 капітана ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 02.09.2014, призначено на посаду корегувач першої роти охорони, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 02.12.2014 №195 особовий склад військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , у т.ч. капітан юстиції ОСОБА_1 , твп помічник командира батальйону з правової роботи, вважається таким, що вибув у зону проведення АТО.
Відповідно до наказу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 24.12.2014 №208 (п.2.2.1.) вважається таким, що вибув на стаціонарне лікування та виключено з котлового забезпечення з 24.12.2014 капітан юстиції ОСОБА_1 , корегувач 2 мотопіхотної роти. Підстава: направлення начальника медичної служби від 24.12.2014 №193.
Також, відповідно до п.4.1. наказу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 24.12.2014 №208 капітан юстиції ОСОБА_1 , корегувач 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що брав безпосередню участь а АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань та вибув зі складу сил та засобів до пункту постійної дислокації.
Відповідно до постанови ЦВЛК МО України від 30.04.2015 вих.№3045/11 позивач придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майора ОСОБА_2 (по особовому складу) від 31.08.2015 №69 капітана юстиції ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас відповідно до п. «є» ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п.3 Указу Президента України від 12.06.2015 №328/2015 «Про часткову мобілізацію».
05.07.2022 позивач звернувся до Міністерства оброни України, управління Сухопутних військ ЗСУ із рапортом, в якому просив надати наказ про його звільнення із ЗСУ за станом здоров`я. 
Дорученням від 02.08.2022 №Д-6948/Л вказане звернення позивача направлене для розгляду командиру військової частини НОМЕР_1 .
Листом від 08.08.2022 №985/818 за підписом тво командира військової частини НОМЕР_1 , адресованим начальнику штабу - заступнику командування військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », повідомлено, що згідно з книгою штатно-посадового обліку, книги обліку тимчасово відсутнього і прибулого особового складу, книги алфавітного обліку офіцерів, військовослужбовець ОСОБА_1 в списках особової частини НОМЕР_1 не рахувався та не рахується з часу формування частини.
Також зазначено, що військова частина-польова пошта НОМЕР_2 була сформована на фондах ІНФОРМАЦІЯ_3 у 2014 році як батальйон територіальної оборони. В ході проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей військову частину-польова пошта НОМЕР_2 було передано в підпорядкування та зараховано на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , де вона перебувала до травня 2016 року.
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/20дск від 30.11.2016, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №Д-17дск від 03.12.2016 щодо проведення організаційних заходів у військовій частині-польова пошта НОМЕР_4 (на даний час - НОМЕР_1 ) і військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 були проведені заходи щодо реформування військової частини, після яких військова частина-польова пошта НОМЕР_2 припинила своє існування та ввійшла до складу військової частини-польова пошта НОМЕР_4 (на даний час - НОМЕР_1 ) як лінійний підрозділ (батальйон охорони). З цього часу розпочався процес ліквідації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
У зв`язку із цим тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , на той час - майором ОСОБА_3 , були складені рапорти на ім`я командира військової частини-польова пошта НОМЕР_4 (на даний час - НОМЕР_1 ) з проханням зарахувати у розпорядження командира військової частини-польова пошта НОМЕР_4 (на даний час - НОМЕР_1 ) особовий склад військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину, знаходиться в розшуку та перебуває в розпорядженні командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 у відповідності до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. В зазначених рапортах військовослужбовця з прізвищем ОСОБА_1 зазначено не було.
Оскільки військову частину-польова пошта НОМЕР_2 у 2017 році розформовано та передано в підпорядкування військовій частині НОМЕР_1 , як лінійний батальйон охорони, всі справи архівного зберігання, в тому числі і накази командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині), передані на архівне зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
У військовій частині НОМЕР_1 документи, які б охоплювали період проходження військової служби військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_2 із 2014 року по 2017 рік, відсутні.
Також, повідомлено про наявність наказу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 29.05.2015 №180 про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини з 29.05.2015. В листопаді 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що такий військовослужбовець знятий з обліку військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ ЗСУ від 31.08.2015 №69 та в розшуку не перебуває.
Отже, посадове становище ОСОБА_1 не зрозуміле, а з наявних документів є підстави вважати, що він не прибув до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 після лікування, належним чином справу та посаду не здав, тому був поданий таким, що самовільно залишив військову частину або місце служби та повинен перебувати в розшуку.
Надалі позивач звернувся до Міністерства оборони України із скаргою від 01.03.2023 №95, в якій просив звільнити ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я з виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та здійснити розрахунки з виплати грошового забезпечення при звільненні. Надати припис прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для виключення з військового обліку. Забезпечити ОСОБА_1 документами для отримання статусу учасника бойових дій та документами відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1.
Дорученням від 27.03.2023 №193/2 вказане звернення позивача направлене для розгляду командиру військової частини НОМЕР_1 .
Листом від 30.03.2023 №212/К за підписом тво командира військової частини НОМЕР_1 адвокату ОСОБА_4 надано відповідь за змістом аналогічну листу від 08.08.2022 №985/818.
Вважаючи протиправними висновки відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи наявний наказ про звільнення позивача з військової служби. Доказів оскарження, скасування чи внесення змін до вказаного наказу суду не надано. Водночас, ефективним способом захисту порушеного права позивача є вихід за межі позовних вимог на підставі ст.9 КАС України та зобов`язання відповідача відповідно до Положення №1153/2008 включити позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та у подальшому виключити його зі списків особового складу цієї військової частини на виконання наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 №69.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Статтею 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на час дії особливого періоду) визначені підстави для звільнення з військової служби. 
Відповідно до п. «ґ» ч. 2 ст. 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовці, призвані на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.
Підпунктом «є» п.1 ч.8 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачалося, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.
Указом Президента України від 12.06.2015 №328/2015 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію"», відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, керуючись підпунктом "є" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", постановлено провести у липні - вересні 2015 року звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію".
На виконання вказаного Указу Президента України, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майора ОСОБА_2 (по особовому складу) від 31.08.2015 №69 капітана юстиції ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги акцентує увагу на тому, що станом на час розгляду справи наявний наказ про звільнення позивача з військової служби.
Натомість доказів оскарження, скасування чи внесення змін до вказаного наказу ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано. 
На підставі ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
На підставі п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, передбачено порядок реалізації наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби, шляхом видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини і направлення на військовий облік.
Наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майора ОСОБА_2 (по особовому складу) від 31.08.2015 №69, яким капітана юстиції ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас не реалізовано, шляхом видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини.
Позивач не був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки під час ліквідації військової частини-польова пошта НОМЕР_2 та її входження до військової частини НОМЕР_1 , в рапортах про зарахування     військовослужбовців позивача зазначено не було.
Відповідно до підп.1 п.116 Положення №1153/2008 розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців, є підставою для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.
З листа від 08.08.2022 №985/818 вбачається, що відповідач принаймні із серпня 2022 року був обізнаний про перебування ОСОБА_1 на службі у військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 (яка ліквідована та ввійшла до складу військової частини НОМЕР_1 ), а також про наявність наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 №69, яким капітана юстиції ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас.
Разом з тим, на виконання вимог Положення №1153/2008 службовими особами військової частини НОМЕР_1 не вчинено дій щодо зарахування позивача у розпорядження, списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та подальшого його виключення зв списків особового складу на виконання наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 №69, що на переконання суду свідчить про неправомірність такої бездіяльності.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянтом всупереч вищевказаного обов`язку не доведено правомірність своїх дій та рішень в межах спірних правовідносин.
В контексті викладеного, суд попередньої інстанції аргументовано вказав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача відповідно до Положення №1153/2008 включити позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та у подальшому виключити його зі списків особового складу цієї військової частини на виконання наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.08.2015 №69.
Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, яке, на переконання колегії суддів, є законним та прийнято з дотриманням норм матеріального права.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко