Дата документу 26.03.2024 Справа № 334/24/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/24/23 
Провадження №22-ц/807/716/24 
Головуючий в 1-й інстанції – Баруліна Т.Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Смокотіна В.С.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 19 січня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частини спільного майна та стягнення моральної шкоди,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року, позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рогозін О.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна та стягнення моральної шкоди. В позові зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1998 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2017 року по справі № 334/5148/17 шлюб між сторонами було розірвано. Надалі, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року по справі №334/5478/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1 , автомобіль ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 ;, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , автомобіль MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 . Зазначене рішення суду набрало законної сили. Попри те, що за рішенням суду було визнано право власності на 1/2 частину автомобілю за позивачкою, відповідач відчужив транспортний засіб на користь третьої особи. При цьому, жодної компенсації вартості автомобілю позивач не отримала від відповідача. Тому позивачка подала позов про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна. Згідно звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобілю ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , складає 758 967,00 гривень. Отже, на користь ОСОБА_2 підлягає компенсація вартості 1/2 частини спільного автомобілю - 379 483,50 грн. Своїми діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку остання оцінює у 300 000,00 гривень та також просить стягнути за судовим рішенням.

РішеннямЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна та стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля марки ACURA модель MDX, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , право власності на яку визнано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року, справа №334/5478/17, що становить - 379 483,50 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні 50 коп.) та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень)
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля марки ACURA модель MDX, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , право власності на яку визнано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року, справі №334/5478/17.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3824,82 грн. (три тисячі вісімсот двадцять чотири гривні 82 коп.)
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині задоволення вимог щодо компенсації вартості автомобіля і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем заявлено вимоги, які не є належним способом захисту порушеного права, враховуючі, що спірний автомобіль перейшов зі статусу спільної сумісної власності подружжя у статус спільної часткової власності, при цьому позивачем не заявлено вимог щодо визнання недійсним укладеного правочину по відчуженню автомобіля, а враховуючи, що скаржник уже не є співвласником спірного майна вимоги щодо стягнення компенсації є безпідставними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Рогозіна О.В., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2017 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.08.1998 року, актовий запис №638, що підтверджується копією відповідного рішення. (а.с.14).

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року, було визнано спільним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1 , автомобіль «ACURA MDX»2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_5 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , автомобіль «MAZDA 3", 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 , визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля MAZDA 3, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_6 . (а.с. 15-18).

26.07.2022 року між ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (Обдарована) було укладено Договір дарування 2341/2022/3294933, відповідно до якого дарувальник передає безоплатно у власність Обдарованому транспортний засіб марки ACURA модель MDX2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . В Договорі дарування ОСОБА_1  зазначив, що транспортний засіб належить на праві власності Дарувальнику, не обтяжений арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді. (а.с. 114)

Згідно з інформацією з бази даних «Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України», яку на виконання Ухвали суду, надав Регіональний Сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області, станом на 14-30 год. 10.08.2023 року, автомобіль марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , 26.07.2022 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.113)

На даний час автомобіль марки ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , н.д.р. НОМЕР_7 , перебуває у заставі, відповідно до Договору застави транспортного засобу 7/2022-3 виданий 21.11.2022 Кредитною спілкою «Джерело», боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . (а.с. 68-69)

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, вих. №8991/19 від 19.12.2022 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земля Плюс 2006 року» ринкова вартість автомобілю ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , складає 758 967,00 гривень (сімсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень). (а.с.19-36)

Враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , однак зазначений автомобіль постійно перебував у користуванні ОСОБА_1 , та який на даний час відповідач ОСОБА_1 подарував доньці, суд першої інстанції дійшов до висновку, що автомобіль є неподільним майном, тому у даній ситуації слід захистити порушене право позивачки ефективним чином, та таким захистом є стягнення з відповідача на користь позивачки половини ринкової вартості автомобіля, встановленої звітом про незалежну оцінку вартості автомобілю ACURA модель MDX 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вих. №8991/19 від 19.12.2022 року, що становить - 379 483,50 грн. (758 967,00 гр. / 2 =379 483,50 грн.) За таких обставин, слід припинити право власності позивачки на 1/2 частку автомобіля марки ACURA модель MDX, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який визнано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року, у зв`язку зі стягненням на її користь у судовому порядку за даним рішенням половини вартості транспортного засобу. Судом першої інстанції встановлено підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивачки. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд вважав, що на користь позивачки підлягає стягненню 3000 грн. як грошової компенсації моральної шкоди з ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

       У відповідності до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

       Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

       Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

       Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 

       Відповідно до ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2021 року, було зокрема визнано спільним майном подружжя автомобіль «ACURA MDX»2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_5 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку автомобіля ACURA MDX, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Таким чином, спірний автомобіль перебував у спільній частковій власності сторін у справі за рішенням суду.

       У відповідності до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

       Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

       Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

       Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

       Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

       Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

       Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль шляхом укладання договору дарування іншій особі без згоди співвласника ОСОБА_2 . Даний факт відповідач не оспорює. 

       Таким чином з об`єктивних причин позивач позбавлена можливості скористатися своїми правами співвласника спільного часткового майна, виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, відчуження спільного автомобіля відповідачем відбулося без її згоди, а тому єдиним способом захисту порушених прав позивача є задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в порядку ст. 364 ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 1 квітня 2024 року.

Судді:                                                 С. В. Кухар

                                        О.В. Крилова

                                                                               О.З. Поляков