ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/140/24  Номер провадження 33/814/629/24	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,
За участю секретаря Дороженка Р.Г.,
Захисника – адвоката Грущенко С.Г.
розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Грущенка Сергія Григоровича, який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_1  на постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2024 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Грущенко С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на неї штраф в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В апеляційній скарзі вказує, що суд не повністю дослідив долучені докази та дійшов помилкового висновку про відсутність завдання потерпілому моральної шкоди, оскільки внаслідок частих сварок та конфліктів, які влаштовує ОСОБА_2 , потерпілий вичерпав психологічне здоров`я та є морально подавленим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №022174, 06.12.2023року, близько 19:30 год. за місцем проживання, цивільна дружина ОСОБА_2 вчинила відносно цивільного чоловіка ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме розпочала сварку та ображала нецензурною лайкою, що могло принести шкоду психологічному здоров`ю останнього, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що сам протокол не містить відомостей про конкретні діяння особи, яка притягується до відповідальності як такі, що могли б складати об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також суд зазначив, що викладені в протоколі обставини не утворюють склад інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення, а відтак визнавати останню виною в скоєнні правопорушення достатніх підстав не має. 

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Висновки суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, тобто при обов`язковому доведенні причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №022174, 06.12.2023року, близько 19:30 год. за місцем проживання, цивільна дружина ОСОБА_2 вчинила відносно цивільного чоловіка ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме розпочала сварку та ображала нецензурною лайкою, що могло принести шкоду психологічному здоров`ю останнього, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Також працівниками поліції було складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, взято пояснення потерпілого ОСОБА_1 та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 .
Згідно письмових пояснень потерпілого ОСОБА_1 , 06.12.2023 в період часу з 19:30 до 20:30 год., за місцем проживання цивільна дружина ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство, психологічного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою та розпочала сварку.
З пояснень наданих учасниками справи в суді першої інстанції, останні не заперечували виникнення побутового конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з питань домашнього господарства. Вказували про періодичність таких конфліктів між ними внаслідок непорозумінь та різних поглядів на ведення домашнього побуту. 

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Нормами зазначеного закону визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Як зазначалося вище, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є цивільними чоловіком та дружиною, не заперечували непоодинокі випадки конфліктів та суперечок з різних побутових питань між собою, які дійсно інколи закінчувались сваркою. 
Надаючи оцінку поясненням осіб, апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами має місце сімейний конфлікт на ґрунті взаємних непорозумінь з приводу ведення домашнього господарства, при цьому, будь-яких доказів того, що в ході таких конфліктів чи сварок зі сторони притягнутої ОСОБА_2 мало місце домашнє насильства – матеріали справи не містять. 
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 домашнього насильства не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зважаючи на відсутність ознак домашнього насильства.
Сам по собі факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації та побутової сварки не може розцінюватись як скоєння правопорушення в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Доводи апеляційної скарги щодо втрати ОСОБА_1 психологічного здоров`я матеріалами справи не доведені, а відтак таке твердження не спростовує висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Відповідно до ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Грущенка Сергія Григоровича, який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Глобинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2024 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         О.І. Обідіна