П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/7365/24	

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 25.12.2023 № 3306 про застосування дисциплінарного стягнення та наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09.01.2024 № 36 о/с про звільнення, про поновлення на службі у національній поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 25.12.23 р. за № 3306 “Про застосування дисциплінарного стягнення до капітана поліції ОСОБА_1 ”;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09 січня 2024 року № 36 о/с.;
- поновити ОСОБА_1 на службі у національній поліції на посаді старшого уповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Одеського районного управління № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, - залишений без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про належним чином доведеність того факту, що апелянт вперше дізнався про існування та зміст Наказу про звільнення тільки після його отримання 29.02.2024.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 02.04.2024 року до суду від представника відповідача - Національної поліції України надійшла заява (вхід. № ЕС/13517/24) щодо залишення адміністративного позову по справі № 420/7365/24 без розгляду, оскільки рекомендованими листами, на всі наявні в особовій справі ОСОБА_1 адреси, ГУНП в Одеській області повідомило Позивача про те, що наказом ГУНП в Одеській області від 09.01.2024 № 36 о/с його звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Крім того, беручи до уваги трекінг поштової відправки, надіслані листи ГУНП в Одеській області, повертались у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Наведене підтверджується фіскальними чеками ПАТ “Укрпошта”, відправлення № 6501409646230, № 6501409646240 та № 6501409646256, а також копіями листів УКЗ ГУНП в Одеській області від 09.01.2024 вих. № 9/138 (на адресу: АДРЕСА_1 ), від 09.01.2024 вих. № 9/137 (на адресу: АДРЕСА_2 ) та від 09.01.2024 вих. № 9/136 (на адресу: АДРЕСА_3 ). Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів – у разі відправлення з використанням електронної комунікації. Отже, з огляду на вищевикладене, відповідно до норм чинного законодавства починаючи з 14.01.2024 (наступний день після спливу чотирьох календарних днів з дня відправлення вищевказаних листів ГУНП в Одеській області поштовим зв`язком Позивачу) ОСОБА_1 вважається таким, що ознайомлений з наказом ГУНП в Одеській області від 09.01.2024 № 36 о/с про його звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. На думку відповідача, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 07.03.2024 (дата доставки позову до електронного суду, згідно картки руху документу), то останнім пропущений строк звернення до суду із заявленим позовом.
04.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення (вхід. № ЕС/13931/24) на клопотання Національної поліції в Одеській області щодо залишення адміністративного позову по справі № 420/7365/24 без розгляду, в якому позивач зазначив, що, наявними в справі доказами доводиться, що Позивач не був ознайомлений з наказом ГУНП в Одеській області від 09.01.24 р. № 36 о/с раніше 29 лютого 2024 року, а звернувся з позовом в цій справі 07 березня 2024 року, тобто в межах встановленого законом строку.
Вирішуючи питання щодо залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження, та обґрунтування поважності причин пропуску законодавчо визначеного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною третьою статті 122 КАС України установлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Відповідно до приписів частини першої статті 59 Закону України “Про Національну поліцію” служба в поліції є державною службою особливого характеру, що відносить її до публічної служби в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.
Преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що цим Статутом, зокрема, визначені види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Законом України від 15 березня 2022 року №2123-IX “Про внесення змін до законів України “Про Національну поліцію” та “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України” з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану” (далі - Закон №2123-IX) внесені зміни до указаних нормативно-правових актів. Зокрема, Дисциплінарний статут Національної поліції України доповнено розділом V “Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану”, яким з 01 травня 2022 року запроваджено іншу процедуру ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та інші строки звернення до суду.
Так, частиною першою статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (у редакції Закону №2123-IX) у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації (частина друга статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
З наведеного вбачається, що починаючи з 01 травня 2022 року Законом №2123-IX запроваджено інші умови проведення службового розслідування, а також визначена нова процедура ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та установлені особливі строки оскарження дисциплінарних стягнень.
Питання щодо застосування строків, установлених Дисциплінарним статутом Національної поліції у правовідносинах, що виникли у зв`язку з притягненням поліцейського до дисциплінарної відповідальності, вже досліджувалося Верховним Судом. Так, у справі №120/7567/22 Суд сформував висновок, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Крім того, зі змісту положень частин першої, другої статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вбачається, що законодавцем запроваджено новий алгоритм ознайомлення поліцейського з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення, у разі відсутності його на службі. Зокрема, за допомогою поштового зв`язку (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. І лише у разі виконання указаних приписів, поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Наведене означає, що єдиними та допустимими доказами належного повідомлення поліцейського про наказ щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, є документи, які підтверджують, що у разі якщо така інформація надсилалася йому засобами поштового зв`язку, то відповідач повинен направити її на адресу його місця проживання, зазначену в його особовій справі. Направлення на будь-які інші адреси, що не указані в особовій справі поліцейського не відповідає установленому законодавцем порядку. 
Що стосується способу повідомлення з використанням електронної комунікації, то в цьому випадку вимагається установити безпосереднього керівника такого поліцейського, визначити які контактні дані поліцейського є у його розпорядженні та перевірити чи на ці контактні дані було надіслано накази про застосування заходів дисциплінарного впливу.
Отже, за умови дотримання органом поліції такої процедури, поліцейський вважається ознайомленим з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення у строки, установлені частиною другою статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, незалежно від того, чи такі повідомлення він фактично отримував.
Це означає, що за такого нормативного регулювання, повернення поштового відправлення з відміткою про “Закінчення терміну зберігання” або відсутність інформації у відповідному месенджері про те, що особа ознайомлена з текстом повідомлень, жодним чином не зупиняють строки, установлені указаною нормою, позаяк у таких випадках визначальним є саме дотримання органом поліції приписів частини першої статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Тому, за таких обставин, поліцейський вважається обізнаним з таким наказом незалежно від того, чи отримував/читав він відповідне повідомлення.
Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №420/15422/22.
Як стверджує апелянт, про оскаржуваний, у тому числі, Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09 січня 2024 року № 36 о/с, йому стало відомо після отримання Листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.02.2024 року № 9/21аз з додатками, отриманого у відповідь на адвокатський запит. 
Водночас, представником відповідача – Національної поліції України наголошено, що рекомендованими листами, на всі наявні в особовій справі ОСОБА_1 , адреси, ГУНП в Одеській області повідомило Позивача про те, що наказом ГУНП в Одеській області від 09.01.2024 № 36 о/с його звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. При цьому, згідно поштової відправки, надіслані листи ГУНП в Одеській області, повертались у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, що підтверджується фіскальними чеками ПАТ “Укрпошта”, відправлення № 6501409646230, № 6501409646240 та № 6501409646256, а також копіями листів УКЗ ГУНП в Одеській області від 09.01.2024 вих. № 9/138 (на адресу: АДРЕСА_1 ), від 09.01.2024 вих. № 9/137 (на адресу: АДРЕСА_2 ) та від 09.01.2024 вих. № 9/136 (на адресу: АДРЕСА_3 ).
Так, згідно матеріалів службового розслідування, вбачається, що 29.11.2023 року Голова дисциплінарної комісії підполковник поліції Євген Артем`єв звертався до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України з підстав надання голові дисциплінарної комісії до 01 грудня 2023 року відомостей з особової справи щодо відомих адрес проживання, реєстрації ОСОБА_1 , його батьків, дружини (чи колишньої) тощо, а також їх контактних телефонів.
30.11.2023 року Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України була надана інформація з особової справи капітана поліції ОСОБА_1 (0092441), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 5-го відділу (оперативних розробок у південному регіоні) 3-го управління (оперативних розробок) Департаменту карного розшуку Національної поліції України, з якої зокрема, вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , місцем проживання: АДРЕСА_5 , на котру, як з`ясував суд першої інстанції, та зазначено вище, відповідачем, у тому числі, надсилалися спірні накази. 
Апеляційний суд наголошує, що ГУНП вчиняло дії щодо доведення до відома апелянта наказу у встановленому Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" порядку.
Верховний Суд при розгляді справи № 420/334/19 у постанові від 29 вересня 2021 року зазначив, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Таким чином, доводи скаржника, що строк звернення до суду слід було обчислювати з дати вручення йому копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки, а не з дати коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення з роботи є безпідставними.
Тобто, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання наказів, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.
Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.
Апеляційний суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При визначенні початку строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Вищевказані правові висновки відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року при розгляді справи № 9901/141/20.
Особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Вказаний правовий висновок зроблено Верховним судом в Постанові від 23 квітня 2020 року №813/3756/17.
Крім того, в постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року №6-2469цс16, зазначено, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Тобто, особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права.
Апеляційний суд звертає увагу, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналась або мала реальну можливість дізнатись про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Отже, виходячи із правових висновків Верховного Суду, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника про ототожнення моменту відліку строку звернення до суду виключно з моментом видання наказу про звільнення та ознайомлення з ним, оскільки вказане спростовується приписами статті 122 КАС України, яка вказує виключно на момент обізнаності особи чи її потенційної можливості бути обізнаною.
Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/3809/19.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неприймання до уваги тверджень позивача щодо перебування у період з 12.11.2023 року по 06.02.2024 року, на лікарняному, позаяк вказана обставина жодним чином не впливає та не унеможливлює отримання спірних наказів та, як наслідок, можливість дізнатися про обставини звільнення зі служби в Національній поліції, своєчасно вчинивши дії з оскарження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі, за участю представника, чого позивачем тривалий час не було здійснено, що, окрім іншого, свідчить про його триваючу пасивну поведінку.
Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача, що останній не знав про своє звільнення, оскільки позивач не міг бути необізнаним з власним звільненням з посади, не отримуючи відповідного грошового забезпечення та не виконуючи покладені на нього обов`язки.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, як і суд першої інстанції вважає наведені представником позивача підстави для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду, не є поважними, адже не є юридично спроможними.
Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, а також зважаючи, що позивачем не надано до суду належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження, та обґрунтування поважності причин пропуску законодавчо визначеного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, апеляційний суд, як і суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заяви представника відповідача - Національної поліції України (від 02.04.2024 вхід. № ЕС/13517/24) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 по справі № 420/7365/24, з підстав пропуску строку звернення до суду,     та наявності підстав для її задоволення, з вище окреслених підстав.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 420/7365/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 28.05.2024

Суддя-доповідач 		С.Д. Домусчі	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.І. Шляхтицький