ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/6504/23	
                                                                                                   (суддя Сацький Р.В., м. Запоріжжя) 

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі №280/6504/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 15 серпня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, згідно з яким, просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення – рішення форми Ф: 
від 26.04.2019 р: № 0011123-4907-0830 у розмірі 956,96 грн; № 0011126-4907-0830 від 26.04.2019, за 2018 рік у розмірі 768,64 грн; № 0011125-4907-0830 у розмірі 1 635,01 грн; № 0011127-4907-0830 від 26.04.2019, у розмірі 1 240,63 грн;
від 12.02.2020 р: № 0001927-4905-0830 у розмірі 1072,62 грн; № 0001929-4905-0830 у розмірі 861,54 грн; № 0001930-4905-0830 у розмірі 1832,63 грн; № 0001931-4905-0830 у розмірі 1 390,58 грн; 
від 03.02.2021 р № 0013244-2404-0830 у розмірі 1213,99 грн; № 0013246-2404-0830 у розмірі 975,09 грн; № 0013247-2404-0830 у розмірі 2 074,17 грн; № 0013248-2404-0830 у розмірі 1 573,86 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки приймаючи податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на думку позивача, контролюючим органом не було враховано  належність йому на праві власності частини садового будиночку площею – 31,2 кв.м. та наявність рішення Запорізької міської ради, яким встановлено нульову ставку податку щодо різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв.м.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних  податкових повідомлень-рішень. Відповідач безпідставно не застосував нульову ставку податку, передбачену Положенням про податок на майно для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає про: незаконність рішення Запорізької міської ради № 5 від 28.01.2015р.; неправильність розрахунку судом першої інстанції загальної площі об`єктів нерухомості, що належить на праві приватної власності позивачу 207,92 кв.м замість 204,92 кв.м.; ненадання належної оцінки доказам відповідача. 
Посилається на правову позицію Третього апеляційного адміністративного суду викладену у справі №280/6847/21 та у справі №280/6742/21. Здійснює детальний розрахунок податку на нерухоме майно.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником об`єктів житлової нерухомості: 
- садового будинку загальною площею 62,4 кв. м, розмір частки у праві спільної власності становить 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району № 690р від 09.07.2012 та  свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району на ім`я дружини позивача - ОСОБА_2 . Копії документів містяться в матеріалах справи.
- квартира, загальною площею кв. м 46,84 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартира, загальною площею 61,73 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; 
- квартира, загальною площею 36,13 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; 
- квартира, загальною площею 29.2 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 . Загальна площа нерухомості, яка належить позивачу на праві власності квартир та будинків є 204,92 кв. м. Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується інформацією з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 319033437 від 28.12.2022, копія якої міститься в матеріалах справи.
Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується інформацією з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №319033437 від 28.12.2022.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Запорізькій області, та податкових повідомлень - рішень за 2018 - 2020 роки   ОСОБА_1 нарахований податок на нерухомість  за формами Ф: № 0011123-4907-0830 від 26.04.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 956,96 грн; № 0011126-4907-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 768,64 грн; № 0011125-4907-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1635,01 грн; № 0011127-4907-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 240,63 грн; № 0001927-4905-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1072,62 грн; № 0001929-4905-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 861,54 грн; № 0001930-4905-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1832,63 грн; № 0001931-4905-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1390,58 грн; № 0013244-2404-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1213,99 грн; № 0013246-2404-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 975,09 грн; № 0013247-2404-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 2074,17 грн; № 0013248-2404-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1573,86 грн.  
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідачем прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, оскільки відповідач безпідставно не застосував нульову ставку податку, передбачену Положенням про податок на майно для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За пунктом 6.3 статті 6 ПК України сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Пунктом 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Статтею 265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Згідно з підпунктом 266.1.1. п.266.1. цієї статті платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлюють, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп. 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
За пп.266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пп. 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Абзацом сьомим пп. 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з пп. 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з пп. 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради… Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.
Між тим, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що   ОСОБА_1 є власником об`єктів житлової нерухомості, а саме: 
- квартири, загальною площею кв. м 46,84 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартири, загальною площею 61,73 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; 
- квартири, загальною площею 36,13 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; 
- квартири, загальною площею 29,02 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 ;
- квартири, загальною площею 34,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_6 .
Загальна площа нерухомості, яка належить позивачу на праві власності квартир дорівнює - 207,92 кв.м. 
При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції  щодо належності позивачу частини садового будинку загальною площею 62,4 кв. м, розмір частки у праві спільної власності - 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району право власності на цей будинок належить дружині позивача - ОСОБА_2 , частка 1/1 (а.с.13,14). 
Отже суд першої інстанції задовольняючи позов безпідставно виходив з того, що позивачу на праві власності належить об`єкти житлової нерухомості різних типів, в тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м.
При цьому судом першої інстанції правильно з`ясовано, що рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 "Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" було затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).
До вказаного Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради № 5 (надалі - Положення про податок на майно), внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за № 5, від 26.02.2016 за № 30, від 25.08.2016 за № 50, від 21.12.2016 за № 49, від 26.04.2017 за № 51, від 27.05.2020 за № 49.
Відповідно до Положення про податок на майно, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:
- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв.м;
- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м;
- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв.м)
Крім того, згідно з Положенням про податок на майно, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв.м;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв.м;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, в тому числі їх часток), - на 180 кв.м.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), за 1 кв.м бази оподаткування.
Це рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.
Водночас, підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Отже, законодавець делегував органам місцевого самоврядування право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території.
Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до пп.266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених пп.266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Таким чином суд першої інстанції не правильно встановивши обставини справи дійшов безпідставного висновку про визнання протиправним та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Запорізькій області.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
Враховуючи те, що зазначена позивачем у позові обставина належності йому на праві власності частини садового будиночку площею – 31,2 кв.м. та як наслідок безпідставного неврахування відповідачем рішення Запорізької міської ради, яким встановлено нульову ставку податку щодо різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв.м. спростовується наявними у справі доказами, інших підстав для скасування оскаржених рішень відповідача в позові не зазначено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені позову. 
З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову у задоволені позову за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови якою у задоволені позову слід відмовити повністю.
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктами 2, 4 статті 317,  статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – задовольнити. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року у справі №280/6504/23 - скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити повністю. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 09 квітня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва