Номер провадження: 33/813/977/24
Номер справи місцевого суду: 521/9786/23 
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року                                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Соколовської Є.Р., захисника Берестового Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, - 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. 

Обставини справи встановлені судом першої інстанції

       Постановою суду першої інстанції встановлено, що 20 березня 2023 року о 10 годині 25 хвилин у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22/8, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ 110267», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager», із відеофіксуванням, у результаті якого було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого за результатами огляду у ОСОБА_1 проба позитивна у обсязі 0,97 ‰ проміле алкоголю.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Берестовий Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену постанову та винести нову, якою провадження по справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду першої інстанції є хибними та такими, що не відповідають дійсності. 
Протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Представниками поліції не було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Судом першої інстанції було проігноровано доводи щодо невідповідності мундштука, який використовувався під час проведення тестування, так як вимогами щодо експлуатації заборонено проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» з мундштуком без зворотного клапану, оскільки це призводить до необ`єктивного та недійсного результату тесту. Тобто, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не є належним доказом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, при винесені оскаржуваної постанови суд не надав належної оцінки обставинам крайньої необхідності, а саме те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції прямував до військової частини на вимогу командира його підрозділу. До того ж, апелянт за військовою професією є старшим водієм-механіком та накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не в повній мірі відповідає інтересам держави, оскільки таке стягнення є надмірним та не відповідає принципам розумності

Позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні захисник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника Берестового Є.В., дослідивши докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків. 

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду..., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.        
Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.2.9а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водночас, порушення вказаного пункту Правил передбачає встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність за ч.1 ст.130 цього Кодексу.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП і на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
З метою забезпечення виконання завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачених положеннями ст.245 КУпАП, в частині повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, а також з метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 апеляційним судом були повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №098847, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п.2.9а) Правил дорожнього руху України, а саме тими обставинами, що останній, 20 березня 2023 року о 10 годині 25 хвилин у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22/8, водій керував автомобілем марки «ЗАЗ 110267», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Перевірку на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проведено за допомогою приладу «DRAGER» на місці. Результат огляду позитивний та склав 0.97 ‰ проміле (а.с.1).
Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 
В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив про те, що згоден з протоколом, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.
При цьому в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.
Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 був позитивним та складав 0,97 ‰ (а.с.3).
Зазначений акт також був підписаний водієм ОСОБА_1 в графі «З результатом згоден», без будь-яких зауважень або заперечень. 
Відповідно до роздруківки алкотестеру «Drager» доданої до протоколу про адміністративне правопорушення огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 7510» прилад №ARBL 0425, результат якого виявився позитивним та склав 0,97 ‰ промілле (а.с.2).
Крім того, в судовому засіданні апеляційним судом був досліджений відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні розглядаємого правопорушення.
На відеозаписі зафіксований факт проходження водієм ОСОБА_1 процедури огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager», результат якого виявився позитивним та склав 0,97 ‰.
При цьому ОСОБА_1 пояснив поліцейському, що він є діючим військовослужбовцем і вживав алкоголь ввечері. Його відпустили зі служби у відпустку на 2 дні. Проте зранку до нього зателефонував командир та наказав повернутися до місця дислокації військової частини, в якій він проходить службу. Саме з цих підстав ОСОБА_1 був вимушений сісти за кермо. 
Апеляційний суд визнає докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 20 березня 2023 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Вищевказані докази, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про невідповідність мундштука, який використовувався під час проведення тестування вимогам законодавства, так як вимогами щодо експлуатації заборонено проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» з мундштуком без зворотного клапану.
В матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський начальника ДПП УПП в Одеській області Рубана Р. з якої убачається, що прилади «Drager Alcotest 7510» отримають командири рот та заступники командирів рот, які в разі необхідності доставляють прилади на місце проведення огляду. Разом з приладом «Drager Alcotest 7510» поліцейські отримують мундштуки Drager Alcotest Мouthpieces Standart (а.с.106).
Відповідно до відкритих даних з мережі «Інтернет» мундштуки Drager Alcotest Мouthpieces Standart є мундштуками зі зворотнім клапаном, а не навпаки, на чому наполягав захисник. 
При цьому з відеозапису дослідженого апеляційним судом неможливо встановити невідповідність мундштука експлуатаційним вимогам.
       Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд виходить з наступного. 
Так, в матеріалах справи на аркуші 101 міститься копія військового квитка ОСОБА_1 з якого убачається, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді старшого механіка – водія розвідувального відділення бойової розвідувальної машини (БРМ-1к) взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти. 
Оцінивши сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи та дослідивши документи щодо особи ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення, суд першої інстанції не врахував обставин справи та даних про особу правопорушника, які могли суттєво вплинути на прийняття рішення в частині застосування виду адміністративного стягнення.
Відповідно до вимог статей 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. 
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. 
Однак на переконання апеляційного суду, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням в майбутньому.
У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, апеляційний суд зазначає наступне. 
Суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказана норма закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавленням водія права керування транспортними засобами. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до долучених до справи документів є військовослужбовцем та перебуває на посаді водія, слід вважати не в повній мірі відповідаючим інтересам держави, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу. Також суд враховує відсутність шкідливих наслідків правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності,  дають суду підстави дійти висновку про те, що виконання ОСОБА_1 функцій водія на службі в ЗСУ, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань сил оборони. 
В даному випадку, на думку апеляційного суду, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, а також в достатній мірі слугуватиме вихованню ОСОБА_1 та запобігатиме вчиненню ним нових, в тому числі аналогічних правопорушень у сфері дорожнього руху.
З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування адміністративного стягнення.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 – частково задовольнити. 
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – змінити в частині накладення адміністративного стягнення. 
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                  О.О. Толкаченко