УХВАЛА
09 квітня 2024 року                                                                                               
м. Київ
справа № 619/4459/23
провадження № 61-4127ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю., від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним відчуження автомобіля марки TOYOTA RAV 4, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за    ОСОБА_2 , р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08 вересня 2020 року. Провести реституцію, за умовами якої повернути у власність ОСОБА_2 автомобіль TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за   ОСОБА_2 , р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 
від 08 вересня 2020 року. 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на вказаний автомобіль.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2023 року залучено ОСОБА_3 співвідповідачем у справі № 619/4459/23.
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
18 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на Харківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у справі № 619/4459/23, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області 
від 08 вересня 2023 року залишити в силі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми процесуального права та неправомірно скасував законну ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у забезпеченні позову до ОСОБА_2 , який ухиляється від виконання рішення суду в іншій справі, борг не повертає та відчужує майно на користь своїх родичів.
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні зокрема перевірити відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Апеляційним судом встановлено, що 05 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, заявленого до ОСОБА_2 , шляхом накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA RAV 4, двигун №  НОМЕР_1 , кузов №  НОМЕР_2 . Однак за інформацією Головного сервісного центру МВС, із 30 червня 2023 року власником вказаного автомобіля є ОСОБА_4 , яка не є учасником справи № 619/4459/23.
Встановивши, що право власності на автомобіль, на час розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, зареєстровано за особою, яка не є учасником справи та вимог до якої не заявлено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_4 .
Висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 695/2231/20.
Оцінка законності, обґрунтованості та доведеності вимог  ОСОБА_1 по суті спору, при вирішенні питання про забезпечення позову не здійснюється.
Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
За загальним правилом відмова у забезпеченні позову не перешкоджає повторному зверненню до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема у разі, якщо змінилися обставини, що стали підставою для такої відмови.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду 
від 06 березня 2024 року у справі № 619/4459/23.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян  Є. В. Синельников