КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
16 травня 2024 року                                                                       м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/2349/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8268/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання вчинити певні дії, -
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Третяк К.П. звернулась до суду із вказаною позовною заявою до Акціонерного товариства «ОТП Банк», в якій просила: зобов`язати АТ «ОТП Банк» за рахунок власних коштів повернути (переказати) ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку IBAN НОМЕР_1 , відкритого у АТ «ОТП Банк», грошові кошти в сумі 24 420,00 грн. шляхом їх відновлення на вказаному рахунку; зобов`язати АТ «ОТП Банк» зняти арешт з рахунку IBAN НОМЕР_1 ; стягнути з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення повернення коштів в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 22 липня 2023 року до дня ухвалення рішення суду (т. 1 а.с. 1-17).
24 січня 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Третяк К.П. до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити АТ «ОТП Банк» нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитною лінією по рахунку ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_1 ; накласти арешт на грошові кошти АТ «ОТП Банк» (ЄДРПОУ: 21685166) в межах розміру ціни позову 23 420,00 грн. (т. 1 а.с. 91-94).
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначала, що відповідно до заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 0014/980/1534190/20 від 21 липня 2020 року, позивачу було відкрито поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 та видано електронний платіжний засіб з кредитною лінією - картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 31 липня 2023 року. 
22 липня 2023 року відповідач здійснив дві транзакції по списанню кредитних коштів в загальній сумі 23 420,00 грн. у межах наданого банком кредитного ліміту всупереч укладеного договору, а саме - без автентифікації доступу позивача до особистого кабінету на веб-сайті АТ «ОТП Банк» та без авторизації по одноразовому ОТП-паролю, що мав би надійти позивачу від АТ «ОТП Банк»у СМС-повідомленні. 
Вказувала, що дані транзакції позивач не здійснював та, вважала, що вони відбулися внаслідок протиправних дій поки що не встановленого злодія/злодіїв. Також зазначала, що банк факту неакцептованої платіжної операції самостійно не виявив, після повідомлення клієнта в межах встановленого законом 90-денного строку про таку операцію коштів на рахунок позивача не повернув, детальної інформації про проведені операції на запит позивача не надав, а також не сприяв позивачеві в питанні повернення коштів з рахунку неналежного отримувача. Тому заявник вважала, що є необхідність забезпечити позов для належного ефективного захисту порушених прав позивача та для можливості виконання рішення суду.
Вказувала, що  арешт коштів відповідача та заборона нараховувати відсотки та штрафні санкції за користування кредитом повністю виключить завдання позивачу будь-яких збитків та порушення його прав. Вважала, що обраний захід забезпечення позову не порушуватиме інтересів відповідача, в той же час дозволить уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав позивача (т. 1 а.с. 91-94).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (т. 1 а.с. 131-132).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 14 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Третяк К.П. подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 201-202).
В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, а саме ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу суд жодним чином не обґрунтував, в чому полягає не співмірність вимог заяви про забезпечення позову та позовних вимог, та на підставі яких встановлених обставин суд дійшов такого висновку. Зазначала, що всі вимоги ст. 151 ЦПК України при подачі позивачем заяви про забезпечення позову було дотримано.
Вважала, що позивачем заявлено співмірну вимогу про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти саме в межах розміру ціни позову 23 420,00 грн.  Вказувала, що між сторонами існує майновий спір, а тому виконання такого спору відбувається за рахунок майна відповідача. Арешт коштів відповідача та заборона нараховувати відсотки та штрафні санкції за користування кредитом повністю виключить завдання позивачу будь-яких збитків та порушення його прав, натомість спроможні запобігти порушенню прав позивача в разі задоволення позову та забезпечити виконання судового рішення. Звертала увагу, що обрані позивачем заходи забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності відповідача та не порушують будь-які права інших осіб (т. 1 а.с. 201-202).
            Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Третяк К.П. підтримала скаргу і просила її задовольнити. 
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 23 квітня 2024 року був сповіщений повідомленням на його електронний кабінет про розгляд справи апеляційним судом 16 травня 2024 року та повідомленням його представника - адвоката Третяк К.П., факт належного повідомлення позивача його представник в суді апеляційної інстанції не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач АТ «ОТП Банк» був сповіщений повідомленням на його електронний кабінет із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення  (т. 1 а.с. 234-239 т. 2 а.с. 1).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України). 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між  конкретним  заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги,  зокрема,  чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання вчинити певні дії, а саме зобов`язати АТ «ОТП Банк» за рахунок власних коштів повернути (переказати) ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку IBAN НОМЕР_1 , відкритого у АТ «ОТП Банк», грошові кошти в сумі 24 420,00 грн. шляхом їх відновлення на вказаному рахунку; зобов`язати АТ «ОТП Банк» зняти арешт з рахунку IBAN НОМЕР_1 ; стягнути з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення повернення коштів в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 22 липня 2023 року до дня ухвалення рішення суду. 
Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилався на безпідставне зняття з його рахунку грошових коштів внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, та списання банком вказаної заборгованості з рахунку.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що заявлений спосіб забезпечення позову шляхом заборони АТ «ОТП Банк» нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитною лінією по рахунку ОСОБА_1 та накладення арешту на грошові кошти АТ «ОТП Банк» в межах розміру ціни позову 23 420,00 грн. є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Проте, заявником до суду не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заява про забезпечення позову не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Із вказаної заяви про забезпечення позову щодо заборони нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитною лінією, не вбачається, в чому полягає необхідність такого забезпечення, не вказано та не надано доказів того, яким чином нарахування за кредитною лінієювідсотків та штрафних санкцій, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.
При цьому, із наданих заявником доказів не вбачається нарахування відповідачем відсотків чи штрафних санкцій на оспорювану суму позивачем.
Відтак, відсутні підстави для висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі, а тому ухвала є законною та не підлягає скасуванню.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення: 17 травня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

 В.М. Ратнікова