ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року 
м. Київ

справа №400/6302/23
адміністративне провадження № К/990/38481/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача  -  Мартинюк Н.М.,
суддів  - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №400/6302/23

за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»  до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Енергоринок» про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 липня 2023 року (головуючий суддя - Брагар В.С.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року (головуючий суддя: Шеметенко Л.П., судді: Градовський Ю.М., Турецька І.О.).
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У травні 2023 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство «Енергоринок», в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича про арешт коштів боржника від 16 травня 2023 року по ВП № НОМЕР_1 на загальну суму: 181  777 516,70 грн;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на загальну суму: 181  777 516,70 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження №3642797 про стягнення з АТ "Миколаївобленерго" на користь ДП "Енергоринок" боргу в загальній сумі: 408 628 247,02 грн. Сплата цього боргу ухвалами Господарського суду Миколаївської області була розстрочена до лютого 2023 року. Позивач дотримувався графіку сплати та письмово повідомляв орган державної виконавчої служби про здійснені платежі. На теперішній час розмір боргу зменшився і складає: 143 782 881,19 грн, що підтверджується ухвалою Господарського суду Миколаївської області. 16 травня 2023 року відповідач прийняв постанову ВП № НОМЕР_1 про арешт коштів боржника на загальну суму: 181 777 516,70 грн, яка є предметом оскарження в даній адміністративній справі. 
Доводячи протиправність цієї постанови, позивач посилається на те, що до загальної суми коштів, на яку накладено арешт, включено виконавчий збір в розмірі 33 204 788,91 грн, але відповідач, всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, окремої постанови чи постанов про стягнення цієї суми виконавчого збору не виносив.
З цих підстав позивач вважає, що арешт коштів АТ "Миколаївобленерго" в частині накладення арешту на суму виконавчого збору в розмірі: 33 204 788,91 грн носить протиправний характер.
ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 16 травня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на загальну суму: 181777516,70 грн. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів боржника по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 на загальну суму: 181777516,70 грн.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у постанові про арешт коштів боржника відповідач визначив суму виконавчого збору, стягнення якої забезпечено оскарженою постановою про арешт коштів боржника, в розмірі: 33204788,91 грн., виходячи від суми боргу в розмірі: 332047889,13 грн станом на 2013 року, але в травні 2023 року Господарським судом Миколаївської області зафіксовано, що розмір заборгованості АТ «Миколаївобленерго» складає: 143  786 962,36 грн.
Також суд першої інстанції зауважив, що за відсутності окремих постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_2, відповідач повинен відраховувати 10% виконавчого збору від суми заборгованості, яка востаннє за хронологією встановлена судом.
Зрештою, суд дійшов висновку, що оскільки судом встановлено, що відповідачем невірно визначена сума виконавчого збору, на яку розповсюджується арешт і за відсутності в Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII правових норм, які б дозволяли відповідачу відкоригувати суму арешту коштів, єдиним способом захисту майнових прав позивача у сфері публічних правовідносин, є скасування постанови про арешт коштів боржника від 16 травня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття такого арешту.
ІІІ. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 липня 2023 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство «Енергоринок», про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 (реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_1) в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, та належать боржнику Акціонерному товариству «Миколаївобленерго», на суму виконавчого збору: 33  204 788,91 грн.
Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» в частині суми виконавчого збору: 33  204 788,91 грн., накладений постановою про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 (реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_1).
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (код ЄДРПОУ 23399393) судові витрати у вигляді судового збору у сумі: 2684 грн.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, Суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова про арешт коштів боржника не оскаржувалась позивачем в частині накладення арешту на суму боргу за виконавчими документами у розмірі:148572727,74 грн, а отже на переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково визнав протиправною та скасував оскаржувану постанову на усю суму арешту і зобов`язав відповідача зняти арешт з коштів боржника у повному обсязі.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошував на тому, що у державного виконавця не було підстав для арешту грошових коштів АТ «Миколаївобленерго» на суму виконавчого збору в розмірі: 33  204 788,91 грн, оскільки постанов про стягнення цієї суми виконавчого збору державним виконавцем не приймалось.
На основі цього суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову належить визнати протиправною і скасувати в частині накладення арешту на кошти АТ «Миколаївобленерго» на суму виконавчого збору в розмірі: 33204788,91 грн.
ІV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
16 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, у якій скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження Міністерство покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На переконання Мінюсту, державним виконавцем цілком правомірно прийнято постанову про арешт коштів божника  на загальну суму: 181777516,70 грн, в тому числі, на суму боргу за виконавчими документами у розмірі: 148572727,74 грн та на суму виконавчого збору у розмірі: 33204788,91 грн, оскільки арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору.
Як слідує з касаційної скарги відповідача, сума виконавчого збору в розмірі 33 204 788,91 грн. розрахована ним в розмірі 10% від суми боргу, яка зафіксована ухвалами Господарського суду Миколаївської області в 2013 році і складає:
- у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 - 27 401 005,71 грн,
- у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - 169 373 634,37 грн,
- у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 - 135 273 249,05 грн.
Міністерство звертало увагу, що на час винесення постанови про арешт, Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 5 жовтня 2016 року не передбачав винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а лише врахування суми виконавчого збору під час винесення постанови про арешт коштів.
V. Позиція інших учасників справи.
Акціонерне товариство «Миколаївобленерго»  подало відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить її відхилити та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції.
Позивач наголошує, що в постанові про арешт коштів боржника відповідач визначив суму виконавчого збору, стягнення якої забезпечено оскарженою постановою про арешт коштів боржника, в розмірі: 33  204  788,91 грн від суми боргу в розмірі: 333 2047 889,13 станом на 2013 рік, але в травні 2023 року Господарським судом Миколаївської області у справі №4/69/07 зафіксовано, що розмір заборгованості АТ Миколаївобленерго складає: 143  786  962,36 грн, а тому, на переконання позивача, за відсутності окремих постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №3431796, №3502601 та №5576151, відповідач повинен відрахувати 10 % виконавчого збору від суми заборгованості, яка востаннє за хронологією встановлена судом.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
VІ. Рух касаційної скарги
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Мартинюк Н.М., (судді) Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 3 червня 2024 року призначено справу до розгляду.
VІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
16 травня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Тарасом Євгенійовичем прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 (реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_1), боржник Акціонерне товариство «Миколаївобленерго», стягувач Державне підприємство «Енергоринок».
Згідно постанови про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1, станом на день винесення постанови залишок боргу за виконавчими документами становить: 148572727,74 грн, виконавчий збір, що підлягає стягненню за виконавчими документами становить: 33204788,91 грн.
У зв`язку з чим, вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Акціонерному товариству «Миколаївобленерго», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі: 181777516,70 грн.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова про арешт коштів божника прийнята:
- при примусовому виконанні чотирьох виконавчих проваджень:
1) ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 3/177 від 9 березня 2005 року про стягнення з ВАТ «ЕК «Миколаївобленерго» на користь ДП «Енергоринок» 159324566,31 грн. боргу, 13295102,42 грн. 3% річних, 43108133,65 грн. індексу інфляції, 100000 грн. пені, 1700 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, яке відкрито постановою  від 13 квітня 2007 року та вчинення виконавчих дій у цьому ВП поновлено постановою від 18 квітня 2023 року;
2) ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 4/69/07 від 31 липня 2007 року про стягнення з ВАТ «ЕК «Миколаївобленерго» на користь ДП «Енергоринок» 121271022,23 грн. основного боргу, 7403880,22 грн. 3% річних, 28580017,97 грн. збитків від інфляції, 515396 грн. пені, 7173,93 грн. 7% штрафу, 25500 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, яке відкрито постановою від 6 грудня 2007 року та вчинення виконавчих дій у цьому ВП поновлено постановою від 18 квітня 2023 року;
3) ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 11/274 від 28 січня 2005 року про стягнення з ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» на користь ДП «Енергоринок» 27075516,73 грн. боргу, 1913831,05 грн. пені, 5238844,41 грн. збитків від інфляції, 2678489,15 грн. 3% річних, 2550 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, яке відкрито постановою від 4 квітня 2007 року та вчинення виконавчих дій у цьому ВП поновлено постановою  від 18 квітня 2023 року;
4) ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 61491473 від 6 березня 2020 року про стягнення з боржника Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» виконавчого збору у розмірі 7568413,38 грн. на користь держави, яке відкрито постановою від 16 травня 2023 року;
- щодо арешту коштів АТ «Миколаївобленерго» на загальну суму: 181777516,70 грн, яка включає в себе борг за наведеними виконавчими документами у розмірі: 148572727,74 грн. (в тому числі, 143782881,19 грн - борг по наказам господарського суду, який встановлений ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 4 травня 2023 року № 4/69/07; 4789846,55 грн. - борг по постанові про стягнення виконавчого збору), виконавчий збір у розмірі: 33204788,91 грн.
VІІІ. Нормативне регулювання
  Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року №     606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV; був чинний на дату відкриття виконавчих проваджень (ВП № НОМЕР_3, ВП № НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_3)) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
За текстом частин першої, третьої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
2 червня 2016 року прийнято Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 5 жовтня 2016 року (надалі - Закон України № 1404-VІІІ).
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №     1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 3 липня 2018 року №     2475-VIII) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно з частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
  Відповідно до частини третьої статті 40 указаного Закону,  у разі повернення виконавчого документа  стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону,  закінчення виконавчого провадження  з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону,  якщо виконавчий збір не стягнуто,  державний виконавець  не пізніше наступного робочого  дня з дня  повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження)  виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Також, статтею 56 Закону № 1404-VIII, в редакції на момент прийняття оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника, передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
ІХ. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодекс адміністративного судочинства України).
Предметом спору у даній справі є постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти АТ «Миколаївобленерго» на суму виконавчого збору у розмірі: 33 204 788,91 грн.
Оскаржувана постанова про арешт коштів божника прийнята при примусовому виконанні чотирьох виконавчих проваджень: №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4,  відкритих у 2005, 2007, 2005, 2020 роках відповідно. 
Нагадаємо, що в постанові про арешт коштів боржника відповідач визначив суму виконавчого збору, стягнення якої забезпечено оскарженою постановою про арешт коштів боржника, в розмірі: 33204788,91 грн, від суми боргу в розмірі: 332047889,13 грн станом на 2013 рік, але в травні 2023 року Господарським судом Миколаївської області зафіксовано, що розмір заборгованості АТ «Миколаївобленерго» складає: 143786962,36 грн. Одночасно, як було встановлено судами попередніх інстанцій і не заперечувалось самим скаржником,  державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору на суму: 33204788,91 грн не виносилась, а інші постанови про стягнення виконавчого збору були скасовані в судовому порядку.
На переконання скаржника, його дії були правомірними, оскільки на час винесення спірної постанови про арешт, Закон №1404, як стверджує відповідач, не передбачав винесення окремої постанови про стягнення виконавчого збору, а лише врахування суми виконавчого збору під час винесення постанови про арешт коштів.
Тобто, в аспекті порушених у касаційній скарзі питань, колегія суддів має надати відповідь на питання щодо визначення порядку і суми стягнення виконавчого збору, за обставин, коли виконавче провадження було розпочате під час дії Закону  № 606-XIV, а наступні дії (відновлення виконавчого провадження, накладення арешту) державного виконавця вже відбувались в період дії Закону № 1404-VIII.
Вирішуючи вказане питання, Суд виходить з наступного. 
Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що Порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) на час відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 визначався Законом № 606-XIV, який був чинний на момент винесення постанов про відкриття виконавчого провадження. Втім, на момент поновлення вчинення виконавчих дій у ВП №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, відкриття ВП № НОМЕР_4 та винесення оскаржуваного рішення про накладення арешту, цей порядок визначався Законом № 1404-VIII, прикінцевими та перехідними положеннями якого було встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.
Ураховуючи «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ, положення попереднього Закону №606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.
Разом з тим, здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, Суд зазначає, що цим  Законом  по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
Так, у першому випадку, аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору (крім визначених  законом  випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, зокрема, постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. До того ж, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.    
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17, від 27 квітня 2023 року у справі №640/26475/21.
З установлених судами обставин та матеріалів цієї справи вбачається, що, державний виконавець не ухвалював постанов про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа).
Тобто саме після винесення постанови про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем мала бути винесена постанова про стягнення виконавчого збору.
Одночасно, Суд вважає за належне наголосити, що при вирішенні питання про розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника за такою постановою, враховуючи, що виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV, то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час). Ці положення, зміст яких написано вище, передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №  300/3260/20.
До того ж, Суд зазначає, що вказані 10 відсотків вираховуються саме від суми, зазначеної у виконавчому документі, а не від суми, яка не стягнута станом на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», проте уважає за необхідне змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині мотивів ухваленого рішення, оскільки суд апеляційної інстанції частково неправильно обрав мотиви для часткового задоволення позову.
Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частини першої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.  Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Зважаючи на приписи статті 351 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог, а в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.
ХІ. Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року змінити в частині мотивів часткового задоволення позову, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
…………………………….
…………………………….
…………………………….
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду