ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 р. 	Справа № 520/27106/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., повний текст складено 13.02.24  по справі № 520/27106/23
за позовом                                        ОСОБА_1  
до                                        ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ,                                         ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 )  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не оформленні встановленим порядком документів відносно ОСОБА_1 , передбачених пунктом 4 наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 року №392/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168" і пунктом 3 наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 09.12.2022 №628/8/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168", їх неподання до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ), для призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі на місяць до 100000,00 грн за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022 на території Чернігівської області, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за 86 днів, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в редакції згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 №1066, чинною на момент виникнення спірних правовідносин; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 підготувати перелік документів, передбачених пунктом 4 наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 року №392/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168", та пунктом 3 наказу Адміністрації Держприкордонслужби 09.12.2022 № 628/8/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" надати їх до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) для призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за 86 днів участі у бойових діях у пропорційному розмірі на місяць до 100000,00 грн за період з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022 на території Чернігівської області, за формою, визначеною наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року №392/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168”, а також наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 628/8/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168"; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному розмірі на місяць до 100000,00 грн пропорційно за 86 днів участі у бойових діях на території Чернігівської області за період з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022, протягом службового відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), з 28.09.2022 по 31.12.2022 у відповідності до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в редакції згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 №1066, чинною на момент виникнення спірних правовідносин; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити додаткову винагороду у збільшеному розмірі до 100000.00 грн на місяць ОСОБА_1 пропорційно за 86 днів участі у бойових діях у період з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022 на території Чернігівської області під час службового відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в редакції згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 №1066, чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу протиправно не виплачено за період відрядження з 28.09.2022 по 31.12.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткову винагороду в розмірі до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів на території Чернігівської області (період відрядження з 28.09.2022 по 18.01.2023). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у якості доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або безпосередньої участі у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської області, до суду надано: копію довідки від 20.08.2023 №4360, копії рапортів начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 вих. №1474, від 01.12.2022 вих. №1884, від 01.01.2023 вих. №6,  копії наказів Головнокомандувача ЗСУ щодо визначення районів ведення воєнних (бойових) дій від 01.10.2022 №262, від 01.11.2022 №282, від 02.12.2022 №311 та від 02.01.2023 №1. Стосовно отримання інших доказів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, вказує, що від Адміністрації Державної прикордонної служби України отримано відповідь (лист від 25.07.2023 №25/К-10628-15722) на заяву від 21.07.2023, в якій позивачу відмовлено в отриманні інформації, що відображена у наказі (бойове розпорядження) Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 №165(гриф), оскільки не містить відомостей про безпосереднє відрядження позивача у спірний період часу до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), а сам наказ (бойове розпорядження) Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 №165(гриф) є організаційно-розпорядчим документом. Звертає увагу, що 19.07.2023 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) направлено запит про отримання інформації та документів стосовно позивача, однак відповідачем не надано відповіді у визначені законодавством України строки. Стверджує, що в позовній заяві позивачем завлено клопотання про витребування доказів у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ). Наголошує, що всі вичерпні заходи в межах діючого законодавства щодо отримання доказів у даній справі були вчинені позивачем у повному обсязі. Зауважує, що судом не досліджено жодного доказу та не зроблено відповідну їх оцінку, чому саме наявні в матеріалах справи докази підлягають відхиленню та за яких саме мотивів, не вирішено питання, які саме джерела матеріального права могли бути застосовані з питань спірних правовідносин, не надано оцінку поведінки відповідачів, які є суб`єктами владних повноважень, зі спірних питань.
ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року без змін. Зазначає, що за вересень - листопад 2022 підтверджуючих документів щодо залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів не надходило, відповідно правових підстав для нарахування додаткової винагороди в розмірі 70000 гривень, не вбачається. Вказує, що віднесення Чернігівської області до району ведення бойових дій за період вересень - грудень 2022 не надає права на отримання додаткової винагороди в розмірі 70000 гривень щомісячно, оскільки доказів, що в районі бойових дій ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) впродовж певного часу велись бойові дії не надано. Всі вогневі ураження або бойові дії мають фіксуватися в розділі ІІ Журналу службово-бойових дій. Звертає увагу, що сам по собі облік бойових розпоряджень в розділі 1 Журналу службово-бойових дій відділу прикордонної служби № НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24 вересня 2022 року №53- ДСК не створює обов`язку для відповідача для нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки первісною умовою ведення Журналу службово-бойових дій є саме фіксація бойових дій або вогневого ураження.
ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) на апеляційну скаргу. Вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, безпідставними, просить  апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.
Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 року без змін. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_8 виконано всі заходи щодо повідомлення НОМЕР_4 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо виплати додаткової винагороди позивачу за спірний період. Стверджує, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження конкретних дат (періодів) саме безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів, які були б для відповідача підставою для виплати позивачу підвищеної додаткової винагороди та застосування пропорційний підхід до визначення її розміру, встановлений постановою Кабінету Міністрів України №168.
ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на апеляційну скаргу. Вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, безпідставними, просить  апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 28.09.2022 по 18.01.2023 позивача направлено у службове відрядження на підставі нормативно-розпорядчого акту Адміністрації Державної прикордонної служби у складі прикордонного підрозділу зі штату ІНФОРМАЦІЯ_2 в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання бойових завдань до Чернігівської області.
У липні 2023 року представник позивача звернувся до відповідачів із заявами, у яких, зокрема, просив повідомити про проходження позивачем служби та нарахування й виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Листом від 22.07.2023 року   ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що ОСОБА_1 у період з 28.09.2022 по 18.01.2023 перебував в оперативному підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_1 . До листа додані витяги з рапортів вих. №1474 від 01.11.2022 року, вих. №1884 від 01.11.2022 року, вих. №6 від 01.01.2023 року, з клопотанням про виплату позивачу додаткової винагороди за період з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року, з 04.12.2022 року по 31.12.2022 року. 
Позивач не погодився з бездіяльністю відповідачів щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022, та звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження конкретних дат (періодів) саме безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів, які були б для відповідача підставою для виплати позивачу підвищеної додаткової винагороди та застосування пропорційний підхід до визначення її розміру, встановлений постановою Кабінету Міністрів України №168.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_9 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023  від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту – Постанова №168), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн. та до 100 000,00 грн.
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Відповідно до п.1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 до постанови №168 від 28.02.2022 були внесені зміни, згідно з якими цю постанову доповнено пунктом 21 такого змісту:
«21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Отже, за змістом вказаних нормативно-правових актів, з 24.02.2022 у військовослужбовців Державної прикордонної служби України, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень щомісячно, а у тих військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів – виникло право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Водночас, право визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, закріплено за керівниками відповідних міністерств і державних органів.
Так, з метою врегулювання порядку і умов виплати згаданої додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної прикордонної служби 30.07.2022 прийнято наказ №392-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168».
Відповідно до пункту 1 вказаного наказу, військовослужбовцям, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення, на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.
Також, цим пунктом передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
За змістом пункту 2 наказу №392-АГ від 30.07.2022, вказаними заходами визначається виконання військовослужбовцем у відповідні дні:
- бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
- бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
- бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
- польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
- бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Пунктом 4 вказаного наказу передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у вказаних бойових діях або заходах, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:
- бойового наказу (бойового розпорядження);
- журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновків про те, що у період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.
Втім, таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
Матеріалами справи підтверджується, що у період з 28.09.2022 по 18.01.2023 позивача направлено у службове відрядження на підставі нормативно-розпорядчого акту Адміністрації Державної прикордонної служби у складі прикордонного підрозділу зі штату ІНФОРМАЦІЯ_2 в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання бойових завдань до Чернігівської області.
Наказами Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.10.2022 №262, від 01.11.2022 №282, від 02.12.2022 №311, від 02.01.2023 №1 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" Чернігівську область упродовж вересня - грудня 2022 року   віднесено до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Зі змісту архівної відомості №1 стосовно ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року встановлено, що за спірний період з вересня по грудень 2022 року позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 30000 грн щомісяця, а саме: за вересень та жовтень 2022 року – по 30000,00 грн, за листопад 2022 року – 24000,00 грн, за грудень 2022 року – 27096,77 грн.
Звертаючись із позовом до суду, позивач просить про захист свого права на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, в повному обсязі, за період з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022. 
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 №4360 підтверджено, що майстер-сержант ОСОБА_1 , який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської області з 28.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 24.11.2022, з 04.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 18.01.2023. Підстава: бойовий наказ Адміністрації державної прикордонної служби України №165 гриф від 16.09.2022 року.
Стосовно спірного періоду з 28.09.2022 по 30.09.2022, суд враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) отримано рапорт начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.02.2023 року про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 тис. грн за вересень 2022 року (в п.5 зазначено позивача, період проходження служби – з 28.09.2022 по 30.09.2022, кількість діб безпосередньої участі – 3 дні). 
Натомість, за вересень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30 тис. грн згідно даних архівної відомості №1 стосовно ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року. 
Отже, нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000 грн за вересень 2022 року не було здійснено, не взято до уваги зміст даних, які містяться в рапорті начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.02.2023 року, стосовно позивача.
Щодо спірного періоду з 01.10.2022 по 31.10.2022, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) отримано рапорт начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 тис. грн за жовтень 2022 року (в п.5 зазначено позивача, період проходження служби – з 01.10.2022 по 31.10.2022, кількість діб безпосередньої участі – 31).
Разом з тим, за жовтень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 30 тис. грн згідно даних архівної відомості №1 стосовно ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року.
Враховуючи зазначене, нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000 грн за жовтень 2022 року не було здійснено, не взято до уваги зміст даних, які містяться в рапорті начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року, стосовно позивача.
Стосовно спірного періоду з 01.11.2022 по 24.11.2022, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) отримано рапорт начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.12.2022 року про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 тис. грн за листопад 2022 року (в п.6 зазначено позивача, період проходження служби – з 01.11.2022 по 24.11.2022, кількість діб безпосередньої участі – 24).
Разом з тим, за листопад 2022 року позивачу нараховано та виплачено 24000,00 грн згідно даних архівної відомості №1 стосовно ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року.
Враховуючи зазначене, нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000 грн за листопад 2022 року не було здійснено, не взято до уваги зміст даних, які містяться в рапорті начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.12.2022 року, стосовно позивача.
Також, щодо спірного періоду з 04.12.2022 по 31.12.2022 суд зазначає, що в матеріалах справи наявний рапорт начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.01.2023 року про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 тис. грн за грудень 2022 року (в п.5 зазначено позивача, період проходження служби – з 04.12.2022 по 31.12.2022, кількість діб безпосередньої участі – 28).
Разом з тим, за грудень 2022 року позивачу нараховано та виплачено 27096,77 грн згідно даних архівної відомості №1 стосовно ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року.
Враховуючи зазначене, нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70000 грн за грудень 2022 року не було здійснено, не взято до уваги зміст даних, які містяться в рапорті начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.01.2023 року, стосовно позивача.
Суд зазначає, що інформація про участь позивача у діях та заходах у спірний період надходила до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується матеріалами справи, зокрема відомостями про реєстрацію рапортів у військовій частині. Відповідні копії рапортів, а також інші докази та письмові пояснення долучено представником Військової частини НОМЕР_2 до відзиву на позов.
За таких обставин, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не повідомленні ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) про безпосередню участь позивача у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за спірний період, суд вважає недоведеними, а тому підстави для задоволення позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) відсутні.
Надані представником позивача та відповідача до матеріалів справи документи підтверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) отримано рапорти начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 , в додатках до яких наявна інформація про позивача у списку для виплати додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000,00 грн на місяць, зазначено період безпосередньої участі, кількість діб.
Проте, з наданих до суду розрахункових документів не вбачається, що позивачу нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода із розрахунку 70000 грн на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах за вересень-грудень 2022 року, а також відсутнє рішення, прийняте за результатами розгляду рапортів про встановлення додаткової винагороди позивачу за вересень-грудень 2022 року.
Суд враховує, що відповідно до вимог наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України №392-АГ від 30.07.2022 та №628-АГ від 09.12.2022 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, що дає підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у бойових наказах (бойових розпорядженнях), журналах бойових дій, бойових донесеннях або постових відомостях та рапортах (донесеннях) начальника (командира) підрозділу, надання оцінки якій відноситься до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_2 , який отримав та має у своєму розпорядженні відповідну інформацію.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рапорти начальника прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 про встановлення позивачу додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2022 року є нерозглянутими.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Оскільки питанню щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі має передувати прийняття рішення за наслідками розгляду відповідного рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу, а рапорти начальника відділу прикордонної служби № НОМЕР_3 підполковника Володимира Вальчука Військовою частиною НОМЕР_2 не розглянуто та будь-якого рішення начальником НОМЕР_4 прикордонного загону за наслідками їх розгляду не прийнято, суд з урахуванням вимог ч.2 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України, вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нерозгляду рапортів начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року, від 01.12.2022 року, від 01.01.2023 року та від 01.02.2023 року в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 70000 грн на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2022 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) розглянути рапорти начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року, від 01.12.2022 року, від 01.01.2023 року та від 01.02.2023 року в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 70000 грн на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2022 року та прийняти рішення за результатами їх розгляду, з урахуванням висновків суду.
При цьому позовні вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду за спірний період задоволенню не підлягають, з огляду на їх передчасність.
З урахуванням вищенаведеного, інші доводи і заперечення сторін по справі  на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 по справі № 520/27106/23  скасувати. 
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нерозгляду рапортів начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року, від 01.12.2022 року, від 01.01.2023 року та від 01.02.2023 року в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 70000 грн на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2022 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) розглянути рапорти начальника відділу прикордонної служби №2 підполковника ОСОБА_2 від 01.11.2022 року, від 01.12.2022 року, від 01.01.2023 року та від 01.02.2023 року в частині встановлення ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 70000 грн на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2022 року та прийняти рішення за результатами їх розгляду, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий