Справа № 757/3934/24-п
№ апеляційного провадження: 33/824/2906/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шапутько С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 травня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Крижанівська Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника Проценка Олександра Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року, винесену за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -
                                                  ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн., в дохід держави. Направлено ОСОБА_1 , в порядку визначеному ст. 39-1 КУпАП до Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» (м. Київ, вул. Філатова, 3/1) для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 3 (три) місяці. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою захисник Проценко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що 09 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулась голосна розмова щодо їх сімейного життя без ознак домашнього насильства з боку будь-кого з подружжя. Дана розмова проходила між ними у ванній кімнаті, де через встановлену витяжку їх голосна розмова заважала сусідам відпочивати та враховуючи, що це було близько 22-ї год., хтось із сусідів викликав поліцію. Наряд поліції, який приїхав на виклик, не розібрався в обставинах, які в дійсності мали місце. Замість цього, поліцейські придали значної уваги факту наявності у їх службових планшетах даних про складання відносно ОСОБА_1 01 грудня 2023 року протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та безпідставно склали відносно нього протокол за фактом повторного вчинення адміністративного правопорушення та виписали обмежувальний припис. Разом з тим, постановою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року було закрито провадження відносно ОСОБА_1 щодо подій, які мали місце 01 грудня 2023 року про вчинення останнім домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснили, що ОСОБА_1 не висловлювався на адресу своєї дружини нецензурною лайкою та не вчиняв відносно неї інші види психологічного насильства, про що прямо заявила ОСОБА_2 . На запитання суду, як саме ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 , остання заперечила даний факт та повідомила, що цього не було. Також ОСОБА_2 пояснила, що це була розмова з прояснення спірних питань їхнього сімейного життя. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Проценко О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав. 
ОСОБА_2   в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, суд відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе слухати справу за її відсутності. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.
Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №304621 від 10 січня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 09 січня 2024 року близько о 21 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу, що могло завдати шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).
До протоколу було долучено копію термінового заборонного припису серії АА №432111 від 10 січня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 в зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_2 було заборонено спілкуватись з потерпілою ОСОБА_2 строком на 10 діб з 01:00 год. 10 січня 2024 року до 01:00 год. 19 січня 2024 року (а.с. 2).
Також до протоколу було долучено копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, письмові пояснення та заяву потерпілої ОСОБА_2 та СD-диск з відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції (а.с. 3-4, 5, 6, 7).
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №304621 від 10 січня 2024 року, ОСОБА_1 09 січня 2024 року близько о 21 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу, що могло завдати шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 була налякана діями психологічного характеру свого чоловіка ОСОБА_1 , які полягали у висловлюванні нецензурною лійкою, погрозами, залякуванням на її адресу. Даний відеозапис повністю підтверджує письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 надані працівникам поліції.
Посилання потерпілої ОСОБА_2 , надані в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_1  ніколи не бив її та ніколи не застосовував до неї фізичної сили, що свідчить про відсутність домашнього насильства у сім`ї, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги як безпідставні, оскільки психологічне насильство, що включає словесні образи, погрози є формою домашнього насильства.
При цьому, згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09 січня 2024 року, якою визначено ОСОБА_2 як постраждалу особу, а ОСОБА_1 як кривдника, на запитання працівника поліції, чи застосовувався протягом останнього року до кривдника ОСОБА_1 терміновий заборонний припис, чи кривдник схильний до сильних та/або постійних ревнощів та чи контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи, чи кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі та/або її дітям, чи вплинула поведінка кривдника на безпеку постраждалої особи та/або безпеку її дітей, чи є постраждала особа та/або її діти економічно залежною від кривдника, чи були випадки після одруження або проживання разом, коли кривдник покидав на тривалий час (не менше ніж на 10 діб) сім`ю без причини та без надання пояснень, у разі видачі кривднику обмежувального припису, чи порушував він заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачених таким приписом, чи кривдник виганяв постраждалу особу та/або її дітей з місця проживання та/або погрожував здійснити такі дії, постраждала ОСОБА_2 відповіла - так.
Крім того, згідно письмової заяви ОСОБА_2 від 10 січня 2024 року, остання просила вжити заходи щодо запобігання вчиненню психологічного насильства її чоловіком ОСОБА_1  проти неї та проти їхнього сина ОСОБА_3 .
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 09 січня 2024 року, її чоловік ОСОБА_1  розпочав з нею розмову на підвищених тонах, яка переросла в крик, де він звинувачував її безпідставно у різних гріхах і злочинах, обзивав лайливими словами, бажав смерті, це все відбувалось в присутності їхнього спільного сина ОСОБА_3 . На її прохання не чинити скандали в присутності сина, чоловік не реагував, продовжував кричати. Через тривалий час голосної бранки, близько 1,5 - 2 години, до них в квартиру прибув наряд поліції.
Крім того, з наявної в матеріалах справи копії термінового заборонного припису серії АА № 432111 від 10 січня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1  в зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_2 було заборонено спілкуватись з потерпілою ОСОБА_2 . Вказана обставина свідчить про те, що працівник поліції, оцінивши рівень небезпеки постраждалої особи, можливі ризики, в межах наданих йому повноважень виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника, що також підтверджує вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Докази оскарження та скасування зазначеного термінового заборонного припису в матеріалах справи відсутні. 
При цьому, повідомлення ОСОБА_2 про те, що конфлікт вичерпано, не спростовують факту вчинення правопорушення та винуватості ОСОБА_1 в його вчиненні, що підтверджено належними та допустимим доказами, дослідженими в ході розгляду даної справи. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1  винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Посилання захисника ОСОБА_1  на ту обставину, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року провадження у справі відносно ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за подією, яка мала місце 01 грудня 2023 року, закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованим, оскільки, вказана обставина не виключає складу правопорушення в діях особи за подією, яка мала місце 09 січня 2024 року та є предметом розгляду в даній справі.
Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було безпідставно складено відносно ОСОБА_1  протокол за фактом повторного вчинення адміністративного правопорушення, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 304621 від 10 січня 2024 року вбачається, що дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При цьому, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження захисника ОСОБА_1 щодо невинуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення захисником ОСОБА_1  не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника Проценка О.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а постанова Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року - залишенню без змін.
Керуючись ст. 294  КУпАП, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу захисника Проценка Олександра Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                              Г.В. Крижанівська