Справа № 338/100/20 
Провадження № 22-ц/4808/494/24 
Провадження № 22-ц/4808/497/24 
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
з участю секретаря                Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шургот Оксана Василівнау справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, на ухвалу Богородчанського районного суду від 20 жовтня 2023 року та рішення Богородчанського районного суду від 15 січня 2024 року, 
в с т а н о в и в:
       У січні 2020 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном – приміщенням універмагу на АДРЕСА_1 шляхом знесення відповідачем магазину з офісними приміщеннями на АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником приміщення універмагу на АДРЕСА_1 . На суміжній земельній ділянці, яка розташована на АДРЕСА_2 , відповідач, без відповідних дозвільних документів будує магазин з офісними приміщеннями. Вказаний магазин відповідач споруджує на відстані, меншій ніж 8 метрів до його приміщення універмагу, що є порушенням протипожежних правил, зазначених у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». 
Оскільки здійснене відповідачем будівництво без належних дозвільних документів є самочинним та таким, що порушує протипожежні правила, тобто створює йому значні незручності та небезпеку для оточуючих, просив позов задовольнити шляхом зобов`язання відповідача знести незаконно збудований магазин з офісними приміщеннями.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року вказану ухвалу Богородчанського районного суду змінено, викладено її в наступній редакції.
Призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
1. Чи відповідають виконані будівельні роботи недобудованого магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 проектно-кошторисній документації та вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних норм, зокрема, щодо протипожежних відстаней між зазначеним магазином та приміщенням універмагу, що знаходиться по АДРЕСА_1 ? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?2. Який ступінь вогнестійкості недобудованого магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 та приміщення універмагу, що знаходиться по АДРЕСА_1 ?
3. Чи дотримано протипожежних відстаней між недобудованим магазином з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 та приміщенням універмагу, що знаходиться по АДРЕСА_1 з урахуванням усіх особливостей зазначених об`єктів? Якщо ні, то чи створює підвищену пожежонебезпечність будівля недобудованого магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 будівлі універмагу, що знаходиться по АДРЕСА_1 ?
4. Чи можлива перебудова магазину з офісними приміщенням по АДРЕСА_2 у відповідності до вимог державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних правил, в разі якщо таких не було дотримано?
Проведення експертизи доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23 «а»).
       Підготовче провадження у справі на час проведення судової будівельно-технічної експертизи зупинено.
07 лютого 2022 року до Богородчанського районного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 2814/20-28 від 30.12.2021. 
Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 04 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі.
17 серпня 2023 року представник позивача заявила клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи. Клопотання обґрунтовувала тим, що за результатами проведеної судової експертизи 30 грудня 2021 року складено висновок, яким констатовано, зокрема можливість не застосування до приміщення магазину з офісними приміщеннями на АДРЕСА_2 , яке має ІІІ (третій) ступінь вогнестійкості, протипожежних відстаней, зазначених у таблицях 15.2, 15.3 ДБН Б.2.2-12:2019. Разом з тим, зазначає, що до матеріалів справи долучено висновок від 17 червня 2022 року № 12/22 будівельно-технічної експертизи, складений судовим експертом на замовлення сторони позивача, яким констатовано недотримання протипожежних відстаней під час будівництва магазину з офісними приміщеннями на АДРЕСА_2 . 
       Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні два суперечливі висновки судових експертиз, з метою усунення таких суперечностей просила призначити повторну судову будівельно-технічну експертизу.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 20 жовтня 2023 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Шургот О.В. у задоволенні клопотання про призначення у даній справі повторної судової будівельно-технічної експертизи у справі.
Рішенням Богородчанського районного суду від 15 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - приміщенням універмагу на АДРЕСА_1 шляхом знесення ОСОБА_2 магазину з офісними приміщеннями на АДРЕСА_2   – відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шургот О.В. подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування скарги зазначила, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд відмовив у задоволенні позовних вимог, взявши до уваги лише висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28, складеного судовим експертом Марченковим Г.Г., у якому визначено, що виконані будівельні роботи недобудованого магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 в частині дотримання протипожежних норм, зокрема щодо протипожежних відстаней між зазначеним магазином та приміщенням універмагу, що знаходить по АДРЕСА_1 не відповідають відстані 8 м, що зазначено в проектно-кошторисній документації. Фактична відстань між найбільш виступаючими конструктивними елементами визначених будівель складає – 5,9 м. Одночасно експертом зазначено, що площа протипожежного відсіку між житловим будинком та громадськими будівлями менша за найбільшу площу протипожежного відсіку, встановлену для житлових будинків ІІІ ступеню вогнестійкості, тобто зазначені в таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» протипожежні відстані можуть не застосовуватись.
А відтак відстань між недобудованим магазином з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 , універмагом по АДРЕСА_1 та між житловим будинком відповідає вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних вимог, а тому здійснювати будівельні роботи щодо перебудови магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 немає потреби.
Однак судом не враховано, що представник позивача у зв`язку із зазначеним висновком експерта звернулася до судового експерта ОСОБА_3 .
У своєму висновку, судовий експерт, дійшов висновків про те, що протипожежні відстані між магазином та існуючою в безпосередній близькості будівлею універмагу, не відповідають як проектним рішенням на його будівництво так і вимогам чинних державних будівельних норм з питань пожежної безпеки об`єктів будівництва, так як фактична, встановлена за результатами натурного обстеження та лінійних вимірів експерта, відстань між зовнішніми стінами цих будівель становить від 6,5 м до 6,7 м, що суперечить положенням абзацу третього пункту 5.1 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» в частині досягнення обмеження поширення пожежі між будинками шляхом встановлення нормативно визначених протипожежних відстаней між ними не менше 8,0 м.
Експерт також вказав, що у даному випадку по відношенню до об`єктів дослідження: магазину з офісними приміщеннями по АДРЕСА_2 та універмагу, по АДРЕСА_1 описаний спосіб щодо зменшення відстаней між будівлями не може бути застосований.
Оскільки висновки експертів суперечили одне одному, то судом першої інстанції були допитані судові експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задля усунення розбіжностей у поданих висновках.
Після додаткових пояснень експертів у судовому засіданні розбіжності у висновках експертів не були усунуті, тому сторона позивача звернулася за наданням письмових роз`яснень до судового експерта ОСОБА_3 щодо спірних питань. У відповіді роз`ясненні судового експерта від 16.08.2023 року вказано, що експерт ОСОБА_4 у своєму висновку не взяв до уваги другу частину визначення терміну «протипожежний відсік», яка стосується того, що будинку, відокремленою від інших його частин, така частина має бути не просто відокремленою, а відокремлена саме протипожежними стінами першого типу та/або протипожежними перекриттями 1-го типу.
Як стіни так і перекриття будівлі магазину з офісними приміщеннями не являються протипожежними стінами та перекриттями 1-го типу, а відтак унеможливлюють застосування зменшення розміру протипожежної відстані між будівлею магазину з офісними приміщеннями та будівлею універмагу.
Крім того експертом ОСОБА_4 невірно визначено площу протипожежного відсіку.
Отже позивачем додано докази на підтвердження того, що висновок судової будівельно-технічної експертизи експерта ОСОБА_4 суперечить іншим матеріалам справи, а саме висновку судового експерта ОСОБА_3 , усним його поясненням та письмовими відповідями на поставлені запитання.
Як експертом ОСОБА_3 так і судовим експертом ОСОБА_4 не оглядалась сама будівля магазину з офісними приміщеннями, оскільки відповідача чи його представника не було при здійсненні обстеження об`єктів дослідження.
Судовим експертом ОСОБА_4 додано до матеріалів справи план-схему розташування плями протипожежного відсіку на топографічному плані М1:500, хоча в матеріалах справи така схема відсутня.
Із висновків судових експертів вбачається, що зовнішнє дослідження здійснювалося візуально-інструментальним методом. Однак експертом ОСОБА_3 визначено яким саме вимірювальним приладом здійснювалося дослідження (лазерною рулеткою), натомість експертом ОСОБА_4 не визначено засобу вимірювання, хоча таке вимірювання здійснювалося звичайною рулеткою.
Оскільки висновок експерта ОСОБА_4 викликає обґрунтовані сумніви в його правильності та суперечить іншим матеріалам справи, то стороною позивача було подано до суду першої інстанції клопотання про проведення повторної будівельно-технічної експертизи, однак у задоволенні даного клопотання судом відмовлено.
У зв`язку з відмовою суду у призначенні повторної будівельно-технічної експертизи, у даній справі не встановлено істотних порушень будівельних норм і правил відповідачем при будівництві будівлі магазину з офісними приміщеннями, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог.
Посилаючись на зазначені обставини, представник апелянта просила скасувати ухвалу Богородчанського районного суду від 20.10.2023 року про відмову у призначенні повторної будівельно-технічної експертизи та призначити у даній справі повторну будівельно-технічну експертизу. 
Скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шуртог О.В. підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гандзюк І.Р. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.
Представник управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування факту того, що зведення відповідачем магазину з офісними приміщеннями є самочинним будівництвом та призвело до порушення прав позивача як власника суміжної земельної ділянки та розташованого на ній приміщення універмагу. 
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх вимог.
Судом встановлено, що позивач є власником приміщення універмагу на АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Максьом Г.І. 11 січня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 102 та зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 14 січня 2002 року за реєстровим № 105 (т.1 а.с.10).
На суміжній земельній ділянці, яка розташована на АДРЕСА_2 , протягом 2007 – 2022 років відповідач здійснював будівництво магазину з офісними приміщеннями. Станом на час розгляду справи відповідачем завершено будівництво вказаного магазину й зареєстровано право власності на нього, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.187). Цей магазин споруджений на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 638081 від 10 жовтня 2011 року та виділена йому для будівництва магазину з офісними приміщеннями (т.1 а.с.75).
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Частиною другою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Відповідно до частин четвертої, сьомої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».
Аналогічна правова позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі №308/8116/13-ц.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною), у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
З метою об`єктивного розгляду справи та враховуючи необхідність оцінки спірних правовідносин з точки зору спеціальних знань, суд призначив у справі судову будівельно- технічну експертизу.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28, складеного судовим експертом Марченковим Г.Г., протипожежні відстані між магазином з офісними приміщеннями та приміщенням універмагу не відповідають відстані 8,0 м, що зазначена в проектно-кошторисній документації. Фактична відстань між найбільш виступаючими конструктивними елементами вказаних будівель складає 5,9 м.
Площа протипожежного відсіку (1363,5 кв.м.) між житловим будинком та громадськими будівлями (магазином з офісними приміщеннями та приміщенням універмагу) менша за найбільшу площу протипожежного відсіку, встановлену для житлових будинків ІІІ ступеня вогнестійкості (1800 кв.м., табл.3 ДБН В.2.2-15:2019), тобто зазначені в таблиці 15.2 ДБН В.2.2-15:2019 «Планування і забудова територій» протипожежні відстані можуть не застосовуватись. 
Ступінь вогнестійкості магазину з офісними приміщеннями на АДРЕСА_3 вогнестійкості будівлі універмагу, що на АДРЕСА_1 .
Цим же висновком констатовано, що відстань між магазином, універмагом та житловим будинком відповідає вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних вимог (в межах площі протипожежного відсіку).
У висновку також зазначено, що оскільки вимогами ДБН Б.2.-12:2019 «Планування і забудова територій (чинні з 01 жовтня 2019 року) передбачається, зокрема, п.15.2.3, що протипожежні відстані, які зазначені в таблицях 15.2, 15.3, можуть не застосовуватись, тому здійснювати будівельні роботи у перебудові магазину з офісними приміщеннями немає потреби (т.2 а.с.39-45).
Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_4 підтвердив свої висновки, викладені ним у судовій експертизі, та наголосив, що наявні відстані між магазином, універмагом та житловою забудовою відповідають вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних вимог.
Судова експертиза у цій справі проведена експертом, який має відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджуються з іншими доказами, які надані у цій справі.
Згідно статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Отже повторна призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.
Сторона позивача, не згодна із висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №2814/20-28 від 30.12.2021, скористалась своїм правом та подала до суду висновок експерта ОСОБА_3 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №12/22 від 17.06.2022, також заявила клопотання про призначення повторної експертизи.
Колегія суддів зауважує, що при поданні клопотання про призначення у справі повторної експертизи позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що висновок експерта є недостатньо обґрунтованим, чи таким, що суперечить іншим матеріалах справи, таких доказів також не надано і до суду апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що долучені позивачем до справи письмові докази – звіт від 16 січня 2020 року № 02/20 «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта» та висновок від 17 червня 2022 року № 12/22 судового експерта ОСОБА_3 , містять посилання на порушенні відповідачем під час спорудження магазину з офісними приміщеннями державних будівельних норм з питань пожежної безпеки. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, огляд спірних приміщень проводився представником ТОВ «Альянс-Консалтинг» та експертом Петровим М.С. тільки за участю представника позивача та без присутності відповідача чи його представника. Сама будівля магазину з офісними приміщеннями згаданими спеціалістами не оглядалася. У розпорядження експерта не були також надані і матеріали даної цивільної справи.
Колегія суддів зауважує, що зазначеним доказам у сукупності з іншими доказами по справі, суд дав належну правову оцінку щодо підтвердження порушення прав позивача як власника приміщення універмагу.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для призначення повторної експертизи, наведені представником апелянта підстави для призначення повторно судової будівельно-технічної експертизи у засіданні апеляційного суду також не знайшли свого підтвердження, а відтак, колегія суддів дійшла висновку про відмову у призначенні такої експертизи.
Інших доказів, які б свідчили про порушення прав позивача як власника сусіднього будинку матеріали справи не містять.
Встановлена експертом фактична відстань між найбільш виступаючими конструктивними елементами магазину з офісними приміщеннями та приміщення універмагу складає 5,9 м., однак вказане не свідчить про порушення прав позивача на його земельну ділянку або негативний вплив на експлуатацію його приміщення, за відсутності відповідних доказів цих обставин.
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (пункт 22 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»).
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.
Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати, як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову (пункт 24).
Вказані висновки узгоджуються з правовою позиціє висловленою Верховним Судом у постанові від 28.08.2023 по справі 463/3222/17.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов висновку про те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування факту, що зведення відповідачем магазину з офісними приміщеннями є самочинним будівництвом та призвело до порушення прав позивача як власника суміжної земельної ділянки та розташованого на ній приміщення універмагу. 
Отже суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу та рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шургот Оксана Василівна залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду від 20 жовтня 2023 року та рішення Богородчанського районного суду від 15 січня 2024 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 травня 2024 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                               О.О. Томин