ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 року
м. Київ
справа № 686/18398/22
провадження № 51-586 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 12022243000001891 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), без постійного місця проживання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),
Короткий зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК ухвалено виконувати самостійно вирок Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року, яким засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Вказаним вироком також вирішено питання щодо судових витрат, долі речових доказів, запобіжного заходу, та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.
Відповідно до вироку ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що він 12 серпня 2022 року приблизно о 17:45, перебуваючи на сьомому поверсі у під`їзді АДРЕСА_2 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що в державі діє воєнний стан, таємно викрав велосипед марки «Формула Містік», чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 6 207 грн, після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 19 серпня 2022 року приблизно о 13:10, перебуваючи на восьмому поверсі у під`їзді АДРЕСА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що в державі діє воєнний стан, таємно викрав велосипед марки «Трек», чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 4 500 грн, після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
За встановлених фактичних обставин дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.
Вироком Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задоволено, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року в частині призначеного покарання скасовано.
Ухвалено призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року, та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК ухвалено виконувати самостійно вирок Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року, яким засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 ставить питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги, стверджує, що суд апеляційної інстанції, призначивши засудженому ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, безпідставно зазначив про необхідність повторного самостійного виконання вироку Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року, яким і було призначене покарання у виді штрафу, та незважаючи на те, що таке покарання вже приєднане до нового покарання у виді позбавлення волі.
Стверджує, що у такий спосіб суд апеляційної інстанції фактично двічі призначив покарання засудженому у виді штрафу як за новим вироком, так і за попереднім вироком, який ухвалив виконувати самостійно.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуваний вирок апеляційного суду змінити з підстав, які зазначені у касаційній скарзі.
Засуджений ОСОБА_6 щодо задоволення касаційної скарги прокурора не заперечував.
Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не подавали.
Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, й правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
У касаційній скарзі прокурор вказує про незаконність вироку апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 71 та 72 КК.
На думку колегії суддів, зазначені доводи прокурора є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, яке ОСОБА_6 відбуте не було.
У цьому кримінальному провадженні вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
За встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_6 засуджено за те, що він 12 серпня 2022 року та 19 серпня 2022 року повторно в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто скоїв два кримінальних правопорушення після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за таким вироком.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Разом з тим, як визначено положеннями ч. 3 ст. 72 КК, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Зі змісту вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування положень ч. 1 ст. 71 КК, однак, призначаючи покарання за сукупністю вироків, безпідставно вказав про самостійне виконання таких вироків.
Так, у випадку призначення остаточного покарання за сукупністю покарання за новим вироком з невідбутим покаранням або його частиною за попереднім вироком, яке з огляду на вимоги ч. 3 ст. 72 КК складанню з іншими покарання не підлягає, суд має ухвалити рішення про самостійне виконання саме покарань, а не вироків, оскільки за таких умов вказівка на самостійне виконання вироків суперечитиме положенням як ст. 71 КК, так і ст. 72 КК.
Враховуючи викладене, вказуючи в резолютивній частині вироку після застосування положень ч. 1 ст. 71 КК про самостійне виконання вироків, апеляційний суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому такий вирок не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оскільки вирок суду апеляційної інстанції постановлено з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а належне застосування положень ч. 1 ст. 71 КК та ч. 3 ст. 72 КК у даному випадку не погіршує становища засудженого ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду апеляційної інстанції змінити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року змінити та виключити з його резолютивної частини посилання на самостійне виконання вироку Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Уманського міського суду Черкаської області від 08 вересня 2021 року, та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК виконувати самостійно.
В іншій частині вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                             ОСОБА_3