УХВАЛА

24 квітня 2024 року   
Київ
справа №540/4145/21
адміністративне провадження №К/990/15022/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №540/4145/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
18.04.2024 до суду вп`яте надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" (далі - Підприємство, скаржник), направлена поштою 15.04.2024. 
Під час вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
1. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 08.11.2023, повний її текст складено 20.11.2023, відповідно, останнім днем її оскарження було 20.12.2023, проте, касаційну скаргу направлено до суду лише 15.04.2024, тобто з пропуском строку, встановленого для цього.
Підприємство заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що попередні касаційні скарги Верховний Суд повернув ухвалами від 27.12.2023, 19.01.2024, 06.02.2024, 08.02.2024, 20.03.2024. Просить суд врахувати, що первинна касаційна скарга була подана в межах строку, встановлено для касаційного оскарження судових рішень, а повернення скарги не позбавляє права на повторне звернення. Зазначає, що після отримання ухвали суду від 20.03.2024, що відбулося 21.03.2024, повторне звернення відбулося в межах розумного строку.
Проаналізувавши зміст клопотання, колегія суддів позбавлена можливості його вирішити, виходячи з такого. 
Суд встановив, що касаційні скарги Підприємства, які направлялися засобами поштового зв`язку 13.12.2023, 29.12.2023, 26.01.2024, 01.03.2024 Верховний Суд повернув ухвалами від 27.12.2023, 19.01.2024, 06.02.2024, 08.02.2024, 20.03.2024 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Суд визнав недостатнім приведене у касаційній скарзі обґрунтування підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Верховний Суд звертав увагу, що під час оскарження судового рішення на цій підставі обов`язковою умовою є подібність правовідносин. Електронні примірники цих ухвал суду Підприємство отримало через підсистему «Електронний суд» 27.12.2023 о 17:18, 19.01.2024 о 21:58, 08.02.2024 о 01:57, 22.03.2024 о 11:57.
15.04.2024 Підприємство подало касаційну скаргу вп`яте, однак, її зміст в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень є ідентичним до попередньої редакції касаційної скарги, тобто, так і не відповідає вимогам КАС України.
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Однак, доводів про наявність таких поважних причин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не містить. Скаржник лише наводить обставини попереднього звернення до суду з касаційною скаргою, цитує ухвали суду, якими повернуто такі касаційні скарги з загальним посиланням, що повернення скарги не позбавляє права на повторне звернення. 
Верховний Суд звертав увагу на необхідність обґрунтування у касаційній скарзі подібності правовідносин і викладення позиції щодо застосованих судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, але таких роз`яснень скаржник не врахував і під час звернення з касаційною скаргою вп`яте, що спростовує доводи Підприємства про те, що ним усунуто недоліки, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг.
За усталеною позицією Верховного Суду недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.
Підприємство не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав, в тому числі у разі її подання на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Не обґрунтовує Підприємство і проміжки часу, що спливали між датами отримання ухвал про повернення касаційних скарг і до моменту їх чергового подання, як такі, що були об`єктивно необхідні задля приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. 
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.
2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі, поданій вп`яте, аналогічно попереднім касаційним скаргам, міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно (безпідставно) застосував підпункт 60 1 5 пункту 60.1 та пункт 60.4. статті 60 ПК України, не застосував підпункти 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20, підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та порушив норми процесуального права, вийшовши за межі позовних вимог. Суд апеляційної інстанції при винесені оскаржуваної постанови допустив втручання в дискреційні повноважень компетентного державного органу, щодо визначення/нарахування суми штрафних санкцій без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №812/1243/17, від 11.07.2023 у справі №819/1241/17, від 06.11.2018 у справі №813/3274/17, від 20.05.2022 у справі №480/4827/20.
Верховний Суд в ухвалах про повернення попередніх касаційних скарг роз`яснював скаржникові, що обов`язковою умовою при оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справі, у якій подано касаційну скаргу, зі справами, у яких викладено висновок Верховного Суду і якому, за позицією скаржника, оскаржені ним судові рішення не відповідають. Однак, таких роз`яснень скаржник не врахував.
Так, у справі №812/1243/17 підставою для скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в задоволенні позову став висновок суду касаційної інстанції про те, що з набранням чинності Податковим кодексом України положення статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, у тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності не розповсюджується, з урахуванням того, що правовідносини між Товариством та контрагентом-нерезидентом відбулись вже під час дії норм ПК України та на час набрання чинності змін, внесених до Господарського кодексу України.
У справі № 819/1241/17 суд касаційної інстанції скасував судові рішення і направив справу на новий розгляд з тих підстав, що у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону N185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів. Судами не досліджено і не встановлено обставини і підстави щодо зарахування однорідних вимог у строк встановлений нормами Закону №185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті. Крім того, судами не надано оцінку доводам позивача щодо обчислення відповідачем по-різному граничних строків здійснення розрахунків в іноземній валюті.
У справі № 813/3274/17 дійсно міститься висновок про те, що адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі. Однак, такий висновок викладений у контексті висновку суду про те, що контролюючий орган при визначенні грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору повинен був застосовувати положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що Управлінням здійснено не було, що в свою чергу, призвело до завищення грошових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів. Тобто, підставою для скасування податкових повідомлень-рішень в повному обсязі став висновок суду про безпідставне незастосування контролюючим органом закону, який підлягав застосуванню. 
У справі №480/4827/20 ж, всупереч доводам скаржника, викладено вже усталену в судовій практиці правову позицію про те, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. У такій справі підставою для скасування податкового повідомлення-рішення в повному обсязі став висновок суду про те, що закінчення строку позовної давності за векселям та, відповідно, виникнення обов`язку в позивача включити кредиторську заборгованість за ними до складу доходу припадає на вересень 2016 року, тобто, на період, який не охоплювався перевіркою. Крім того, у вказаній ситуації, беручи до уваги приписи статті 102 ПК України, у відповідача не виникло б право збільшувати грошові зобов`язання внаслідок відповідного податкового порушення. Зазначена обставина, в свою чергу, перешкоджає новому нарахуванню податкового зобов`язання за тих же обставин і з тих же підстав, що зазначені в акті індивідуальної дії контролюючого органу про визначення суми грошового зобов`язання за цим епізодом. У даному випадку помилкове нарахування суми грошового зобов`язання за розглядуваним епізодом відбулося через порушення нормативних вимог, як платником, так і контролюючим органом.
Натомість, у справі, у якій подано касаційну скаргу, апеляційний суд, скасовуючи податкове повідомлення-рішення в частині, виходив з того, що контролюючий орган неправильно визначив кількість днів затримки розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Це свідчить про те, що правовідносини у справах не є подібними.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. При цьому відсутність подібності правовідносин зумовлює в подальшому закриття касаційного провадження, відкритого на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (пункт 5 частини першої статті 339 КАС України).
У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Херсонський машинобудівний завод" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №540/4145/21 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.
Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику. 
Також роз`яснити скаржнику, що у разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі через електронний кабінет скаржник має додати докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України (шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді	М.М. Гімон І.А. Васильєва   В.П. Юрченко