Справа № 130/2942/23
Провадження № 22-ц/801/1164/2024
Категорія: 97
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року	Справа № 130/2942/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Войтка Ю. Б.,
за участю секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Жмеринського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення,
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Гринь Людмилою Василівною, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 27 березня 2024 року у м. Жмеринці суддею цього суду ОСОБА_2 , дата складання його повного тексту 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 год. 15 хв. ОСОБА_1 у пологовому будинку у м. Ніжині Чернігівської області народила дівчинку вагою 2, 600 грамів, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження №417 від 07 вересня 2023 року. Станом на дату народження дитини ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебувала. У неї не склались відносини із її співмешканцем, тому вона виїхала із м. Ніжина Чернігівської області до м. Жмеринки Вінницької області на постійне місце проживання. 
У визначений законодавством місячний строк ОСОБА_1 не змогла зареєструвати народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану, а при переїзді втратила оригінал медичного свідоцтва про народження дитини, без чого реєстрацію народження дитини провести було не можливо.
Наразі її донька ОСОБА_3 проживає разом із нею у АДРЕСА_1 Станом на сьогодні отримати свідоцтво про народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану не вдається можливим, а єдиним виходом є звернення до суду із вказаною заявою. 
Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ніжині Чернігівської області.
27 березня 2024 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні цієї заяви відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Гринь Л.В. у апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким згадану заяву задовольнити. У скарзі скаржник зазначає про те, що знайти інші докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 є дійсно її донькою, яку вона народила у вказаний день у м. Ніжині Чернігівської області, проблематично, оскільки у школі вона не навчалась, вчителька відвідувала її вдома. Крім того, скаржник додав до скарги нові докази, а саме довідки Квартального комітету «Корчовка» про місце проживання і реєстрації ОСОБА_4 від 07 квітня 2024 року та письмове пояснення вчителя ОСОБА_5 від 07 квітня 2024 року. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судове засідання учасники справи не з`явились. 
19 червня 2024 року від Жмеринського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. 
25 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гринь Л.В. подала заяву про розгляд справи без участі скаржника.
Згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності вказаних належним чином повідомлених учасників справи, враховуючи, що вони у зазначених документах просять розглянути справу без їх участі. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15 год. 15 хв. ОСОБА_1 народила дівчинку, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження №417 від 07 вересня 2023 року, виданим КНП «Ніжинський міський пологовий будинок» Ніжинської міської ради Чернігівської області (а. с. 8).
З копії паспорту ОСОБА_1 слідує, що її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.7). 
28 листопада 2023 року Жмеринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) дано відповідь ОСОБА_1 про те, що згідно п. 3.6 розділу ІІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання державна реєстрація народження дитини, яка досягла 16 років, актовий запис про яку не своєчасно складений, може бути проведена лише за її письмовою заявою з пред`явленням паспорту (а. с. 22). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймає до уваги як доказ дублікат медичного свідоцтва про народження №417 від 07 вересня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 в КНП «Ніжинський міський пологовий будинок» Ніжинської міської ради Чернігівської області 30 грудня 1993 року о 15 год. 15 хв. народила дівчинку вагою 2,600 грамів, однак ставить під сумнів, що це є саме дочка заявника ОСОБА_3 , а не будь-яка інша особа. Заявником не надано доказів на підтвердження своїх посилань про те, що донька заявника проживає разом із нею по АДРЕСА_1 .
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням цього висновку з огляду на таке.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
За п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. 
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до ч. ч. 4, 8  ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заінтересованих осіб за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров`я та довідки з місця проживання дитини. У разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України.
За змістом п. 24 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, у разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта та відповідно до законодавства, яке регулює порядок поновлення актових записів цивільного стану.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц).
Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, від 18 червня 2024 року у справі № 758/113/23.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Таким чином, не зважаючи на те, що указані висновки суду касаційної інстанції, висловлені у справах позовного провадження, вони враховуються апеляційним судом при розгляді даної справи окремого провадження у силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1  звертаючись до суду із вказаною заявою, не довела та не навела, яке значення згаданий юридичний факт має для охорони  саме її прав, свобод та інтересів особи, яким чином він вплине на створення умов здійснення нею своїх особистих немайнових чи майнових прав або підтвердить  наявність чи відсутність неоспорюваних її прав, що визначено ст. 293 ЦПК України як підстави звернення із заявою у порядку окремого провадження, що свідчить про відсутність підстав для захисту її прав, свобод та інтересів, тому у задоволенні її заяви слід відмовити саме з цих підстав.
Посилання скаржника на те, що проблематично знайти інші докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 є дійсно її донькою, яку вона народила у вказаний день у м. Ніжині Чернігівської області, оскільки у школі вона не навчалась, вчителька відвідувала її вдома, не беруться судом до уваги, адже дані обставини слід оцінювати у цивільній справі за заявою самої ОСОБА_4 у разі її подання нею з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, які вона вважатиме порушеними. 
       Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги нові докази, додані до апеляційної скарги, а саме довідки Квартального комітету «Корчовка» про місце проживання і реєстрації ОСОБА_4 від 07 квітня 2024 року та письмове пояснення вчителя ОСОБА_5 від 07 квітня 2024 року з огляду на таке. 
Пунктом 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені клопотання особи, яка подала скаргу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Враховуючи, що додані до скарги докази були здобуті уже після ухвалення оскаржуваного рішення, скаржник не заявив в апеляційній скарзі мотивованого клопотання про дослідження додатково поданих доказів та не надав доказів про неможливість їх подання до суду першої інстанції у визначений законом строк з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний переглядав вказану справу за наявними в ній доказами, які були подані до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , однак  неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 294 ЦПК України про те, що при ухваленні судом рішення судові витрати у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а також те, що апеляційний суд хоча і задовольняє частково апеляційну скаргу та змінює мотивувальну частину оскаржуваного рішення, проте по суті прийняте судом рішення про відмову у задоволенні заяви залишає без змін, тому відповідно сплачений скаржником судовий збір за подачу апеляційної скарги слід залишити за ним.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Гринь Людмилою Василівною, задовольнити частково. 
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за нею.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                            О. В. Ковальчук

Судді:                                                                   Т. Б. Сало

                                                                               Ю. Б. Войтко