10.04.24
22-ц/812/621/24
Справа номер 490/1319/24 Головуючий суду першої інстанції – Чаричанський П. О.
Провадження номер 22-ц/812/621/24 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Самчишиної Н. В., Ямкової О. О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 27 лютого 2024 року, постановлену за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст вимог 

В лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі – ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» або Товариство) звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію за період з березня 2021 року по грудень 2023 року у розмірі 4447,34 грн, який утворився у нього за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2024 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд вказав, що заявником не було виконано вимог ч.1 ст.177 ЦПК України, а саме не надано доказ надсилання боржнику копії заяви.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
       
Не погодившись із ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Товариство зазначало, що судовий наказ є особливою формою судового рішення. Справи, які належать до наказного провадження, порядок їх розгляду, видачі та скасування судового наказу, визначені у статтях 160 – 173 ЦПК України. Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені статтею 163 ЦПК України. Законодавством України передбачено право заявника на звернення до суду в електронному вигляді за допомогою системи «Електронний суд», однак законом не передбачено обов`язку заявника долучати до такої заяви докази її надсилання іншим учасникам справи.  

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 4447,34 грн. 
До заяви додало: витяг з територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 21 лютого 2024 року; особову картку  ОСОБА_1 ; довідку про спожиту та оплачену послугу електропостачання від 19 січня 2024 року; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; витяг із Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія»; витяг з особового рахунку ОСОБА_1 ; докази сплати судового збору.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 19 ЦПК України регламентує, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи – у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Правилами статті 163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:
1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;
3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;
4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. 
Отже, вказаною нормою закону на заявника, який подав заяву про видачу судового наказу, не покладено обов`язку надання доказів направлення боржнику копії такої заяви через систему «Електронний суд» або в паперовому вигляді за допомогою засобів поштового зв`язку.
Натомість у частині 2 статті 169 ЦПК України передбачено обов`язок суду після видачі судового наказу одночасно з копією судового наказу надіслати боржникові копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.
Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини і всупереч вимогам вищевказаних процесуальних норм безпідставно відмовив ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» у видачі судового наказу.
Висновок суду про те, що на заяву про видачу судового наказу розповсюджуються вимоги щодо подання позовної заяви, передбачені у ч.1 ст.177 ЦПК України, є хибними.
Частина 1 статті 177 ЦПК України регламентує, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Частини 5-7 статті 43 ЦПК України передбачають, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. 
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). 
У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету – у паперовій формі листом з описом вкладення.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 174 ЦПК України).
Зазначені норми законодавства зобов`язують тільки у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, надавати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Питання надсилання боржнику копії заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами нормами цивільного процесуального законодавства покладено безпосередньо на суд.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від  27 лютого 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.