ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 520/11895/21
адміністративне провадження № К/990/36010/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року (суддя: Зінченко А.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року (судді: Калиновський В.А., Кононенко З.О., Мінаєва О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач), у якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягала у незабезпеченні належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року, яким позивачка повідомила про свій намір продовжити службу в органах Національної поліції України;
визнати незаконними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення до наказу від 07 листопада 2015 року № 42о/с відомостей про ОСОБА_1 , яка виявила бажання проходити службу в Національній поліції України;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу від 07 листопада 2015 року № 42о/с шляхом його доповнення відомостями про прийняття на службу до Національної поліції в Харківській області майора міліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Національній поліції України.
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона 03 листопада 2015 року, перебуваючи на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та, при цьому, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, в передбаченому порядку подала рапорт про намір продовжити службу в поліції відповідно до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Проте відповідач не забезпечив його належний розгляд, чим порушив її право на подальше проходження служби в Національній поліції України.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 , починаючи з 24 квітня 2002 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 09 листопада 2011 року проходила службу в Київському районному відділі Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення.
Наказом Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 13 березня 2015 року № 28 о/с позивачці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 22 лютого 2015 року по 30 вересня 2017 року.
03 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала рапорт про намір проходити службу в поліції відповідно до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».
04 грудня 2015 року позивачка отримала засобами поштового зв`язку повідомлення Управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 7/15242, згідно з яким її повідомлено, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 683 о/с ОСОБА_1 звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким - складом органів внутрішніх справ України, з 06 листопада 2015 року.
Не погодившись із прийнятим наказом про звільнення, ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до суду.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі №820/11945/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області від 06 листопада 2015 року № 683 о/с в частині її звільнення; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 06 листопада 2015 року.
26 листопада 2018 року позивачка отримала витяг із наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області від 17 жовтня 2018 року № 75 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України, з 17 жовтня 2018 року.
Не погодившись з вказаним наказом про звільнення, позивачка звернулася з адміністративним позовом до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного від 07 травня 2019 року у справі №520/11720/18 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії від 17 жовтня 2018 № 75 о/с; поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ України з 18 жовтня 2018 року; визнано протиправною бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_3 з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язано начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_3 відновити рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передати відновлений рапорт на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України. У решті вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №520/11720/18 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року скасовано в частині зобов`язання начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області - ОСОБА_3 відновити рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України шляхом одержання нового письмового документа та передачі відновленого рапорту на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області та зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України та ухвалено постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 520/4514/21 наказом від 23 червня 2021 року № 107 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Харківській області з 11 січня 2021 року.
11 грудня 2020 року позивачка звернулася до Головного управління Національної поліції в Харківській області з проханням вирішити питання прийому її до Національної поліції України відповідно до умов визначених пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».
Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04 січня 2021 року №10/119/01/12-2020 ОСОБА_1 повідомлено, що здійснити переведення її на службу в поліцію на підставі пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» або внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07 листопада 2015 року неможливо, у зв`язку з тим, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію» тримісячний термін минув.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачка не надала доказів передачі рапорту від 03 листопада 2015 року на розгляд керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Крім того, суди в цій справі урахували доводи відповідача про те, що рапорт позивачки від 03 листопада 2015 року в матеріалах її особової справи відсутній.
Посилання позивачки на встановлення судом у справі №820/2640/18 її наміру продовжувати службу в органах Національної поліції, складання нею відповідного рапорту та надання його безпосередньому керівнику, суд апеляційної інстанції відхилив із вказівкою на те, що це не підтверджує факт передачі рапорту від 03 листопада 2015 року до Головного управління Національної у Харківській області.
Таким чином, враховуючи відсутність факту передачі рапорту позивачки від 03 листопада 2015 року на розгляд керівництва Головного управлінні Національної поліції в Харківській, суди попередніх інстанцій констатували відсутність бездіяльності відповідача щодо належного його розгляду.
Поза цим, суди попередніх інстанцій зважили на те, що вимоги позивачки стосовно прийняття її на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» вже були предметом судового розгляду у справі №520/11720/18 та у їх задоволенні було відмовлено.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її позовних вимог.
Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржниця вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням перебування позивачки в окреслений цією нормою період у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Як зазначає скаржниця, норма пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» передбачала виявлення наміру для прийняття на службу в поліцію. Такий намір вона продемонструвала шляхом написання відповідного рапорту від 03 листопада 2015 року та передачі його з накладенням резолюції начальнику Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Іванченку П.В. Скаржниця відзначає, що відповідність таких її дій вимогам пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» встановлена судом у справі №820/2640/18.
За доводами скаржниці, норма пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» не обумовлювала необхідність передачі рапорту саме на розгляд керівництва Головного управління Національної поліції у Харківській області. Вважає, що вона не повинна нести тягар доказування причин нездійснення розгляду відповідачем її рапорту, встановлювати обставини його втрати чи знищення, причетних та винних осіб.
Скаржниця, наголошуючи на тому, що станом на 03 листопада 2015 року вона перебувала у відпустці догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та виконала всі вимоги Закону, доводить, що при виконанні вимог пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» відповідач не мав правових підстав для відмови у прийнятті позивачки на службу до поліції.
Позиція інших учасників справи
Від Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року (судді: Загороднюк А.Г., Соколов В.М., Єресько Л.О.) визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року та поновлено цей строк; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 22 травня 2024 року призначено справу до розгляду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Частиною другою статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII  (далі - Закон України «Про Національну поліцію») визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до пункту 1 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року № 141-142.
Згідно з пунктом 8  розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ»  (далі - Постанова № 730) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема Головне управління Національної поліції в Харківській області, та вирішено ліквідувати як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема Київський районний відділ Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» вирішено вважати такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ і підприємств Міністерства внутрішніх справ України згідно з відповідним переліком змін у штатах.
Відповідно до пункту 9  розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»  працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього  Закону  можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. 
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Згідно з пунктом 10  розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. 
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
За приписами статті 184 Кодексу законів про працю України забороняється відмовляти жінкам у прийнятті на роботу і знижувати їм заробітну плату з мотивів, пов`язаних з вагітністю або наявністю дітей віком до трьох років, а одиноким матерям - за наявністю дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда. 
Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -  частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або  постанові  суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга  статті 341 КАС України).
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у  статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, виходить з такого.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання правомірності бездіяльності відповідача щодо незабезпечення належного розгляду рапорту позивачки від 03 листопада 2015 року, яким вона повідомила про свій намір продовжити службу в органах Національної поліції України.
Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, у зв`язку з неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій положень пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах.
За змістом положень пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», працівникам міліції, за умови відповідності їх вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, та надання ними відповідної згоди в тримісячний термін з моменту опублікування Закону, тобто до 06 листопада 2015 року включно, було гарантоване право бути прийнятими на службу у поліцію.
Стверджуючи про те, що відповідач порушив її право, гарантоване пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», позивачка переконувала, що вона, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, у визначений цією нормою строк, подала рапорт про намір продовжити службу в Національній поліції України. Посилалась на встановлення таких обставин судом у справі № 820/2640/18. 
Оцінюючи доводи позивачки в контексті правильності застосування судами норми матеріального права Суд зазначає таке.
Суд ураховує, що в межах справи № 820/2640/18, судом було допитано як свідка начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області ОСОБА_3 , який підтвердив, що у 2015 році обіймав посаду начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. Свідок указав, що йому, як керівнику, від співробітників відділу надавалися рапорти щодо продовження служби в Національній поліції. Серед наданих рапортів у період 3-4 листопада 2015 року був наданий і рапорт ОСОБА_1 щодо продовження її служби в Національній поліції, який, після накладення резолюції, було передано до співробітника кадрового апарату відділу.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, не потребує доведення та обставина, що позивачка упродовж визначеного законом строку подала своєму безпосередньому керівникові рапорт про своє волевиявлення щодо проходження служби в органах поліції.
Водночас, відповідач в ході розгляду справи заперечував надходження такого рапорту позивачки до Головного управління Національної поліції в Харківській області, вказував, що в матеріалах особової справи ОСОБА_1 такий відсутній.
При цьому доказів передачі поданого позивачкою рапорту на розгляд до Головного управління Національної поліції в Харківській області немає і в матеріалах цієї справи.
В цьому контексті Суд установив, що у справі № 520/11720/18 позивачка оскаржувала бездіяльність начальника Київського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Іванченка П.В. з приводу не передачі рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 стосовно подальшого проходження служби в Національній поліції України на розгляд керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області. За результатами розгляду вказаної справи, суд таку вимогу позивачки визнав обґрунтованою та задовольнив. 
Установлені обставини свідчать, що незважаючи на те, що позивачка упродовж визначеного законом строку виявила намір продовжити службу в органах поліції шляхом подання відповідного рапорту, такий, хоч і з незалежних від неї причин, на розгляд керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області не надійшов.
З уваги на це Суд немає підстав уважати, що між позивачкою та Головним управління Національної поліції в Харківській області виникли правовідносини щодо розгляду її рапорту від 03 листопада 2015 року, як і стверджувати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо незабезпечення належного його розгляду.
З огляду на це висновок судів попередніх інстанцій про те, що в даному випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо незабезпечення належного розгляду рапорту позивачки від 03 листопада 2015 року є правильним. 
Доводи позивачки про те, що вона не повинна зазнавати негативних наслідків від нездійснення передачі її безпосереднім керівником рапорту на розгляд Головного управління Національної поліції в Харківській області Суд оцінює критично. 
Суд зазначає, що дії безпосереднього керівника позивачки хоч і свідчать про його недбалість та неналежне виконання ним посадових обов`язків, все ж не позбавляли позивачку, у тому числі у період її перебування у відпустці по догляду за дитиною, обов`язку контролювати процедуру передачі такого рапорту та з розумним інтервалом часу цікавитися результатами його розгляду.
З огляду те, що Суд не знайшов підстав для визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо незабезпечення належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2015 року, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невключення відомостей про ОСОБА_1 до наказу від 07 листопада 2015 року № 42о/с та зобов`язання відповідача внести відомості до такого наказу шляхом його доповнення відомостями про прийняття на службу до Національної поліції в Харківській області майора міліції ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Національній поліції України.
В аспекті обраного позивачкою способу захисту в цій справі слід також указати, що процедура прийняття працівників міліції на службу до поліції, визначена положеннями розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», була обмеженою в часі та припинила свою дію по завершенню її темпоральних меж. Обраний позивачкою спосіб захисту нерозривно пов`язаний з положеннями розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», які обмежували тривалість такої процедури тримісячним строком, фактично спрямований на її відновлення, тому не може бути застосований.
З урахуванням наведеного Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
За правилами частини першої  статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Виходячи з наведеного, з огляду на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі №520/11895/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк В.М. Соколов Л.О. Єресько