ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2024 року                                                                      
м. Київ
                                                                                                           
справа № 759/28627/21
провадження № 61-11744св23 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Пророка В. В., 
суддів Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Олійник А. С., Петрова Є. В.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скринник Сергій Миколайович,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 липня                        2023 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц.,                      Яворського М. А.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скринник Сергій Миколайович, про визнання недійсним договору дарування частини нерухомого майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовної заяви                                   
ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати недійсним укладений 06 червня 2013 року договір дарування 1/4 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Скринником С. М. за реєстраційним номером 711;
- скасувати державну реєстрацію (номер запису про право власності 1210939) права власності 1/4 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану у відповідності до договору дарування від 06 червня 2013 року, за реєстраційним номером 711 за                   ОСОБА_2 та поновити таку реєстрацію на 1/4 частки в праві власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Святошинський районний суд міста Києва ухвалою від 16 лютого 2023 року позов залишив без розгляду.
Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, розгляд справи неодноразово відкладався, позивач належним чином був повідомлений про призначення справи до розгляду, про дату та час розгляду справи, двічі поспіль а ні він, а ні його представник не з`явилися у судове засідання, письмових заяв від сторони позивача щодо неявки в судове засідання з поважних причин, з наданням письмових доказів останнього до суду не було надано.
Київський апеляційний суд постановою від 05 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року скасував та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов помилкового висновку, що мала місце повторна неявка позивача у судове засідання.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Бабенка С. С. у серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на частину другу статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що позивачем не доведено поважність неотримання поштової кореспонденції та поважність неявки у судові засідання. Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Якщо учасник надав суду засоби комунікації, зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.
Позивач систематично не отримувала судових повісток про дату та час розгляду справи, тобто навмисне вчиняла дії, спрямовані на затягування розгляду справи в суді. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 16 серпня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Святошинського районного суду міста Києва.
Справа № 759/28627/21 надійшла до Верховного Суду 31 серпня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 08 квітня 2024 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів у складі п`яти суддів у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволеннюз таких підстав. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.
Відтак норми частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 24 квітня                     2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18),                           від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 754/16126/16 (провадження № 61-17043св21), від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц (провадження № 61-2876св21).
Із матеріалів справи встановлено, що Святошинський районний суд міста Києва ухвалою від 20 грудня 2021 року відкрив провадження у цій справі та призначив підготовче судове засідання на 22 лютого 2022 року на 13-00 год.
Поштове відправлення, адресоване ОСОБА_1 , повернулося до суду із відміткою «за закінчення терміну зберігання».
22 лютого 2022 року було закінчено підготовче слухання справи та призначено справу до судового розгляду на 16 травня 2022 року на 10-00 год.
Справу було знято з розгляду у зв`язку з веденням воєнного стану по всій території України.
Розгляд справи 17 жовтня 2022 року було відкладено у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання на 23 листопада 2022 року на 12-30 год.
Поштове відправлення, адресоване ОСОБА_1 , про розгляд справи                    на 23 листопада 2022 року повернулося до суду із відміткою «за закінчення терміну зберігання».
Розгляд справи 23 листопада 2022 року було відкладено у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання на 16 лютого 2023 року на 13-00 год.
Поштове відправлення, адресоване ОСОБА_1 , про розгляд справи                               на 16 лютого 2023 року повернулося до суду без відмітки про причини повернення.
Святошинський районний суд міста Києва ухвалою від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишив без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі                         № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
Встановивши, що судові повістки повернулися до суду першої інстанції із відмітками «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відсутність доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України та правлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлених апеляційний судом обставин, що на підставі статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не дають підстав для висновку про те, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Постанова відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею             Литвиненко І. В.

Суддя-доповідачВ. В. Пророк    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    А. С. Олійник   Є. В. Петров