УХВАЛА
04 квітня 2024 року 
м. Київ
справа № 280/770/23
адміністративне провадження № К/990/10235/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №280/770/23 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування наказів в цілому та окремих положень наказів, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати в цілому Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17 вересня 2022 року №351 «Про призначення службового розслідування»;
визнати протиправним та скасувати в цілому Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06 листопада 2022 року №564 «Про продовження строку проведення службового розслідування»;
визнати протиправним та скасувати в цілому підпункт 1 пункту 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607 «Про притягнення до відповідальності майора ОСОБА_2 , майора ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 », яким вирішені окремі положення про оголошення майору ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення «Сувора догана» та дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність»;
визнати протиправним та скасувати в цілому абзац другий пункту 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607 «Про притягнення до відповідальності майора ОСОБА_2 , майора ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 », яким вирішені окремі положення про складання протоколів за військові адміністративні правопорушення стосовно майора ОСОБА_2 ;
визнати протиправним та скасувати в цілому пункт 6 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607 «Про притягнення до відповідальності майора ОСОБА_2 , майора ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 », в частині вирішення окремих положення про повідомлення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Мелітополь, Запорізьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про можливі кримінальні правопорушення вчинені майором ОСОБА_2 ;
визнати протиправними та скасувати пункт 7, пункт 8, пункт 9 та пункт 10 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607 «Про притягнення до відповідальності майора ОСОБА_2 , майора ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 », в частині вирішення окремих положень про не виплату майору ОСОБА_2 щомісячної премії за листопад 2022 року, додаткової винагороди з 17 вересня 2022 року по 15 листопада 2022 року (дата видання даного наказу) врахування даного наказу при проведенні перерахунку грошового забезпечення, врахування даного наказу під час преміювання військовослужбовців та виплати додаткової винагороди;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити майору ОСОБА_2 щомісячну премію за листопад 2022 року та додаткову винагороду з 17 вересня 2022 року по 15 листопада 2022 року, утримання яких проведене на виконання пункту 9 та пункту 10 Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року № 607 «Про притягнення до відповідальності майора ОСОБА_2 , майора ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 ».
Рішенням   Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06 листопада 2022 року №564 «Про продовження строку проведення службового розслідування».
Визнано протиправним та скасовано абзац 2 підпункту 1 пункту 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607.
Визнано протиправним та скасовано абзац 2 пункту 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607.
Визнано протиправними та скасовано пункт 7 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15 листопада 2022 року №607.
Визнано частково протиправним, скасовано та викладено пункт 8 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.11.2022 №607 в наступній редакції: « 8. На підставі абзаців 1-2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, з урахуванням відповідних рішень Міністра оборони України, не виплачувати майору ОСОБА_2 додаткову винагороду з 17 вересня 2022 року по 10 жовтня 2022 року включно».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити майору ОСОБА_2 щомісячну премію за листопад 2022 року та додаткову винагороду з 11 жовтня 2022 року по 15 листопада 2022.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою  Третього апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 - задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року в справі №280/770/23 - скасовано в частині, якою позовні вимоги задоволено, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.   В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року в справі №280/770/23 - залишено без змін.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник позивача  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23 та допустили порушення однієї з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи, згідно принципу відомого як «іп сІиЬіо рго регзопа» або «іп йиЬіо рго Ьотіпе», що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини».
Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У справі № 240/4894/23 спір пов`язаний з перерахунком та виплатою пенсії. 
Натомість, у справі, в якій подано дану касаційну скаргу спір стосувався скасування наказів про призначення службового розслідування та притягнення позивача до відповідальності.
Отже, наведена скаржником постанова Верховного Суду ухвалена за інших фактичних обставин, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки судів.
З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу першого пункту першого розділу другого та абзацу першого пункту третього розділу третього Порядку проведення службового розслідування у збройних Силах України №608 від 21 листопада 2017 року.   
Також скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду стосовно того, чи має бути у рапорті  про призначення службового розслідування та наказі при призначення службового розслідування ідентифікована подія (час, місце, спосіб, наслідки тощо) стосовно якої призначається службове розслідування, чи достатньо загальних  абстрактних фраз, без конкретики та ідентифікації.
Представник позивача вказує, що відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо обов`язковості чи необхідності призначення службової перевірки, коли не ідентифікована і не конкретизована подія щодо якої призначається службове розслідування.
Скаржник посилається на те, що висновки судів суперечать пункту 47 ДСЗСУ та пункту 4 розділу 3 Порядку №608, до якого відсилає останній абзац  пункту 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Вказує, що відсутній висновок  щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, щодо незаконності усунення від виконання обов`язків на час проведення службового розслідування: (1) без зазначення причин усунення, (2) без покладення тимчасового виконання обов`язків за цією посадою на іншу особу, (3) без повідомлення особи під підпис про її усунення від виконання обов`язків та (4) без зазначення жертв чи інших тяжких наслідків або створення загрози настання таких наслідків.
Крім того, зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про законність службового розслідування якщо всі слідчі дії відбувалися протягом максимального 2-х місячного строку визначеного Законом, є незаконним та безпідставним наслідком, відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Окрім того, у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку. Також посилається на те, що суди не надли правової оцінки доводам та запереченням  позивача. 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Доводи скаржника у цій частині не доведені у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другою,  третьою статті 353 КАС України.
За таких обставин Суд уважає, що скаржником не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження рішення суду з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №280/770/23  - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         В.  М.  Соколов