УХВАЛА
про відмову у задоволенні заяви про відвід суддів

09 травня 2024 року 
м. Київ
справа №380/20711/23
адміністративне провадження №Зі/990/46/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду                Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І., визначеної для розгляду справи №380/20711/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

02 травня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Рибачука А.І. від участі в розгляді цієї справи.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що справа №380/20711/23 помилково віднесена до категорії 112010201 Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2018 року №622 (далі - Класифікатор №662). Натомість, на думку скаржника, вказана справа має бути віднесена до категорії 112030000 Класифікатора №662.

Скаржник також зазначає, що колегія суддів відкрила касаційне провадження не з підстав визначених процесуальним законом для справ незначної складності, а із загальних підстав, що прямо заборонено законом. Крім того, позивач також наводить інші аргументи, які свідчать про його незгоду з ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року про відкриття касаційного провадження.

Вказане, на думку скаржника, свідчить про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності цієї колегії суддів.

В результаті вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу Верховний Суд на підставі частини четвертої статті 40 КАС України постановив ухвалу від 06 травня 2024 року, якою визнав необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Коваленко Н.В.,           Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. та передав останню до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), для розгляду питання про відвід.

За наслідками автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, визначеної для розгляду цієї справи, передано на розгляд судді Берназюку Я.О.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І., суддя-доповідач виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;             5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого                 статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Білух проти України", заява №33949/02, п. 49; "Fey v. Austria", заява №14396/88, пп. 27, 28 та 30; "Wettstein v. Switzerland", заява № 33958/96, п.п. 42-43, "Pullar v. United Kingdom", заява № 22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети             пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Як на підставу відводу колегії суддів у справі №380/20711/23 ОСОБА_1 перш за все посилається на невірне, на його думку, віднесення цієї справи до категорії 112010201 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо управління, нагляду, контролю та інших владних управлінських функцій (призначення, перерахунку та здійснення страхових виплат) у сфері відповідних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, з них загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, з них Адміністративне судочинство (з 01.01.2019) осіб, звільнених з публічної служби» Класифікатора №622 та вважає, що вказана справа мала бути віднесена до категорії 112030000 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо соціального захисту (крім соціального страхування)». Водночас свою заяву обґрунтовує тим, що предмет спору у справі не стосується питань пов`язаних зі звільненням з публічної служби, натомість стосується саме його соціального захисту.

З огляду на наведені підстави, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 31 КАС України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Наказом Державної судової адміністрації України від 21 грудня 2018 року №622 затверджено Загальний класифікатор спеціалізацій суддів та категорій справ.

Також, рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді                  від 19 липня 2019 року №22 затверджені Роз`яснення щодо віднесення адміністративних справ до категорій справ відповідно до Класифікатора №622 (далі - Роз`яснення).

При надходженні справи №380/20711/23 до Верховного Суду і її автоматизованого розподілу між суддями, останній була присвоєна категорія, визначена у пункті 112010201 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики, зокрема зі спорів щодо управління, нагляду, контролю та інших владних управлінських функцій (призначення, перерахунку та здійснення страхових виплат) у сфері відповідних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, з них загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, з них осіб, звільнених з публічної служби».

В той же час, відповідно до Роз`яснень розділ 112000000 Класифікатора №662 «Справи зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та публічної житлової політики» охоплює спори з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян, а також спорів у сфері публічної житлової політики, що є формою виконання державою своїх обов`язків за статтями 43, 46 Конституції України - гарантування конституційних прав особи на працю та соціальний захист, крім справ, передбачених іншими розділами Класифікатора.

До пункту 112010000 Класифікатора №662 відноситься два види справ: підкатегорія 112010100 Класифікатора «спори щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування» та підкатегорія 112010200 Класифікатора «спори щодо загальнообов`язкового державного пенсійного страхування». Цей пункт призначений для обліку передусім спорів з приводу призначення, перерахунку та здійснення страхових виплат із відповідних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Спори між органами Пенсійного фонду України та роботодавцями про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій належать до підпунктів 112010201 - 112010204 підпункту 112010200 Класифікатора №662 «спори з приводу загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» щодо окремих категорій осіб.

Разом з тим, пункт 112030000 Класифікатора №662 та його підпункти охоплюють спори у сфері соціального захисту (крім соціального страхування).

Відповідно до Роз`яснення, у пункті (підпункті) 112030000 Класифікатора №622 слід обліковувати спори щодо соціального захисту (крім соціального страхування) осіб, що проходять службу, а також інші спори, зокрема щодо визнання за особою певного статусу, зокрема, учасника бойових дій (у тому числі за особами, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення), учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, оскільки предмет спору у справі №380/20711/23 стосується здійснення перерахунку та виплати пенсії відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 31 липня 2023 року №6851 про розмір грошового забезпечення (тобто соціального страхування), вказана справа не може бути віднесена до категорії 112030000 Класифікатора №662. З огляду на те, твердження скаржника є помилковими.

Суд також звертає увагу скаржника, що рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 06 грудня 2017 року №5 (далі - Рішення №5) було утворено судові палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено спеціалізації суддів і судових палат, їх кількісний склад.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді                                    від 14 січня 2019 року №1 (далі - Рішення №1) визначено спеціалізацію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у відповідності до Класифікатора №622.

З огляду на це, колегія суддів вказує, що категорії 112010201 та 112030000 Класифікатора №662 відносяться до спеціалізації однієї і тієї ж Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, а тому обрання вірної, на думку скаржника, категорії цієї справи жодним чином не вплинув би на обрання складу суду.

Щодо інших доводів, які зазначені скаржником в обґрунтування заяви про відвід суддів Коваленко Н.В., Бучин А.Ю. та Рибачука А.І., Суд вказує, що наведені ним обставини не є такими, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів. Такі доводи фактично зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року щодо підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду                  від 15 лютого 2024 року. Однак такі доводи у відповідності до положень частини четвертої  статті 36 КАС України не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для відводу колегії суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. Також наведені заявником доводи не можна розцінювати як доказ сформованої упередженої позиції колегії суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І.

Аналогічна позиція щодо застосування критерію "неупередженості" судді висловлена Верховним Судом в ухвалах від 27 жовтня 2020 року у справі №826/8426/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №640/17351/19, від 24 січня 2023 року у справі №826/9693/13-а та від 11 липня 2023 року у справі №200/5179/22.

У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проаналізувавши доводи, наведені позивачем у заяві про відвід суддів Коваленко Н.В.,               Бучик А.Ю. та Рибачука А.І., Верховний Суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 не містить будь-яких об`єктивних доказів та доводів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності колегії суддів, зокрема таких, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію".

Натомість, розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, проаналізувавши аргументи автора цієї заяви, вважаю, що обставини, на які посилається заявник не є підставою для висновку, що колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, визначена для розгляду справи №380/20711/23, може проявити упередженість або необ`єктивність при її розгляді. Твердження заявника про можливу упередженість та необ`єктивність колегії суддів ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відтак передбачених статтею 36 КАС України підстав для відводу суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. у цій справі немає.

Керуючись статтями 36, 37, 40 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І., визначеної для розгляду справи №380/20711/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Я.О. Берназюк