РІШЕННЯ
Іменем України

18 квітня 2024 року 
м. Київ

справа №9901/54/19
адміністративне провадження №П/9901/54/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді:           Яковенка М. М.,
суддів:                     Блажівська Н. Є., Дашутін І. В., Єресько Л. О., Шишов О. О., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 9901/54/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), в якому з урахуванням уточнень просила 
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 21 грудня 2018 року №1983/ко-18;
- зобов`язання ВККС допустити суддю Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 до подальшого проходження процедури кваліфікаційного оцінювання, а саме: «Дослідження досьє та проведення співбесіди»;
- стягнути з ВККС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн;
- визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 12 березня 2019 року № 718/0/15-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Франківського районного суду міста Львова;
- зобов`язати ВРП поновити ОСОБА_1 на посаді судді Франківського районного суду міста Львова з 12 березня 2019 року;
- відшкодувати судові витрати ОСОБА_1 за рахунок ВККС та ВРП відповідно.
Рішенням Верховного Суду від 22 лютого 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ВККС та ВРП про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ВРП від 12 березня 2019 року №   718/0/15-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Франківського районного суду міста Львова.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На адресу суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій ОСОБА_1 відповідно до положень статей 139, 244, 246, 252 КАС України просить відшкодувати їй понесені витрати на прибуття до суду в розмірі 5062,13 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
На обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що вона проживає у м. Львові, а підсудність цієї справи згідно Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) віднесено до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який знаходиться у м. Києві. 
Прибуваючи із м. Львова в судові засідання до Верховного Суду ОСОБА_1 понесла витрати на придбання квитків залізничного транспорту на загальну суму 5062,13 грн, з яких 09  лютого  2023  року - 1158,02 грн; 16 березня 2023 року - 1295,11 грн; 06 квітня 2023 року - 1306,34 грн; 27  квітня 2023 року - 1302,66 грн.
Ухвалою від 12 березня 2024 року розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 9901/54/19 призначено в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Письмові пояснення від ВККС та ВРП на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення на адресу суду не надходили. Від позивача та її представника заявлено про розгляд заяви у їх відсутність.
Ухвалою від 18 квітня 2024 року з урахуванням позиції сторін, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження. 
Верховний Суд, враховуючи доводи сторін, на підставі матеріалів справи, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню, вбачає підстави задовольнити заяву про відшкодування витрат частково - у сумі 2 531,07 грн, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями частин першої та третьої статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.
За правилами частини першої статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Частина третя статті 139 КАС України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Водночас, розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Отже, розмір витрат, підтверджений вартістю квитків на залізничний транспорт, відноситься до складу судових витрат у разі переїзду до іншого населеного пункту.
Як вбачається зі змісту заяви про стягнення чудових витрат, яка була подана під час розгляду справи в  суді першої інстанції 18 травня 2023 року та додатків до неї (а. с. 180- 184 т. 6), тобто до судових дебатів та ухвалення рішення суду, позивач вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на придбання квитків залізничного транспорту на загальну суму 5062,13 грн, з яких: на засідання 09 лютого 2023 року - 1158,02 грн; на засідання 16 березня 2023 року - 1295,11 грн; на засідання 06 квітня 2023 року - 1306,34 грн; на засідання 27 квітня 2023 року - 1302,66 грн.
На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надано до суду: копії квитків залізничного транспорту на 09 лютого 2023 року, 16 березня 2023 року, 06 квітня 2023 року, 27  квітня  2023  року (та у зворотному напрямку).
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, надані позивачем на підтвердження витрат пов`язаних із прибуттям до суду, а також результат розгляду цієї справи (позов задоволено частково), суд дійшов висновку про наявність підстав про часткового задоволення заяви щодо розподілу судових витрат та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ВРП витрат позивача на прибуття до суду у розмірі 2 531,07 грн.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 255, 262, 266 КАС України, Суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів судових витрат у справі №  9901/54/19 задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (місто Київ, вулиця Студентська 12-А; ідентифікаційний код юридичної особи 00013698) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на прибуття до суду у розмірі 2 531 (дві тисячі п`ятсот тридцять одну) гривень 07 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви позивача про розподіл судових витрат відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                М. М. Яковенко
Судді                                                                                                              Н. Є. Блажівська
                                                                                                                       І. В. Дашутін
                                                                                                                      Л. О. Єресько
                                                                                                                       О. О. Шишов