ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року	Львів	Справа № 380/19670/23 пров. № А/857/8947/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року в справі №380/19670/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – ОСОБА_2 ,
час ухвалення рішення – 29 лютого 2024 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов?язків військової служби на період дії воєнного стану як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 12.06.2022 по 31.03.2023;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов??язків військової служби на період дії воєнного стану, як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 12.06.2022 по 31.03.2023;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 12.06.2022 по 31.03.2023;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 12.06.2022 по 31.03.2023;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України провести службове розслідування за фактами отримання поранень ОСОБА_1 в жовтні та грудні 2022 року;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням поранень в жовтні та грудні 2022 року;
- визнати неправомірним встановлення факту самовільного залишення військової частини у період з 01.03.2023 по 24.03.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим,  що у період з 12.06.2022 по 31.03.2023 позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , де брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Вказує, що у спірний період відповідач не нараховував та не виплачував йому додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі 30000,00 та 100000,00 гривень. Крім цього, зазначає, що 26.10.2022 отримав поранення (контузію), однак будь-яких виплат у зв`язку з цим не отримав, службове розслідування за цим фактом не проводилося. В грудні 2022 року він отримав друге поранення у вигляді перелому плеча, в зв`язку з чим до теперішнього часу перебуває на лікуванні. Водночас, будь-яких виплат у зв`язку з цим також не отримав, службове розслідування також не проводилося.
Окрім цього, відповідачем, на думку позивача незаконно було встановлено самовільне залишення частини з 01.03.2023 по 24.03.2023 ОСОБА_1 , в той час як він мав перелом плеча, який лікував до вересня 2023 року.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в межах спірного періоду з 12.06.2022 по 31.03.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2022 № 329, позивач з 12 червня 2022 року зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.12.2022 № 679, солдат ОСОБА_1 , кухар господарчого відділення взводу забезпечення роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , вибув до міської лікарні №4 м. Павлоград на лікування.
Згідно з довідкою №1634 КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування Павлоградської міської лікарні» про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу ОСОБА_1 , такий у період з 06.12.2022 по 16.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз – акубаротравма, отримана в період з 26.10.2022 по 30.10.2022. Вид непрацездатності - нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Зазначене вище підтверджується також виписним епікризом ОСОБА_1 , виданим отоларингологічним відділенням КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування Павлоградської міської лікарні», згідно з яким позивач 06.12.2022 о 11-00 год. прибув до лікарні, дата виписки 16.12.2022. Анамнез захворювання: вибухова травма 26.10.2022-30.10.2022 біля Первомайська. При надходженні скарги: головний біль, запаморочення, шум, дзвін в голові та лівому вусі. Консультація нейрохірурга: цефалгічний, астено-вегетативного синдром. Консультація психіатра: невротичний синдром. Консультація невролога: вегетативний синдром. Діагноз заключний клінічний: вибухова травма (26.10.2022-30.10.2022), акубаротравма: післятравматичний кохлеоневрит ліворуч.
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2022 №685, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Сил України позивач увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2022 № 692, ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з міської лікарні №4, м. Павлоград та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2023 № 61 позивач вважається таким, що вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, з 01.03.2023 знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати.
Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2023 № 83 позивач вважається таким, що повернувся після самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , з 24.03.2023 зараховано на усі види забезпечення та поновлено виплати.
Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 № 89 позивач вважається таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби.
Як слідує з довідки від 08.10.2023 №0989/10/3296, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , в межах спірного періоду позивач отримував додаткову винагороду відповідно до постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 в таких розмірах: червень 2022 року – 30000 грн., липень 2022 року – 30000 грн., серпень 2022 року – 41290,32 грн., вересень 2022 року – 30000 грн., жовтень 2022 року – 43548,39 грн., листопад 2022 року – 100000 грн., грудень 2022 року – 30000 грн., січень 2023 року – 30000 грн., у лютому та березні 2023 року така винагорода не виплачувалася.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення у період з 12.06.2022 по 31.03.2023 в повному обсязі, а також протиправним встановлення йому факту самовільного залишення військової частини у період з 01.03.2023 по 24.03.2023, останній звернувся до суду з цим позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).
Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).
Згідно з ст. 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Абзацами 2, 4 ст.11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст.ст. 129,130 Статуту внутрішньої служби внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.
Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини.
Згідно з ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Отже, аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, військовослужбовці в залежності від характеру вчиненого правопорушення чи провини повинні нести дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Так, як встановлено судом вище з матеріалів справи, у зв`язку з відсутністю позивача за місцем несення служби, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2023 № 61 позивача визнано таким, що вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, з 01.03.2023 знято з усіх видів забезпечення та припинено усі виплати.
Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2023 № 83 позивач вважається таким, що повернувся після самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 , з 24.03.2023 зараховано на усі види забезпечення та поновлено виплати.
Таким чином, згідно з вказаними вище наказами, позивач визнаний таким, що самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 та був відсутній за місцем несення служби у період з 01.03.2023 по 24.03.2023. 
При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, що зазначені накази позивачем не оскаржуються.
Щодо аргументів скаржника про те, що відповідачем неправомірно встановлено йому факт самовільного залишення військової частини у період з 01.03.2023 по 24.03.2023, оскільки в даний час він перебував на лікуванні, суд зазначає, що такі суперечать матеріалам справи.
Матеріалами справи, а саме з довідки №1634 КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування Павлоградської міської лікарні» про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу ОСОБА_1 стверджується те, що такий лише у період з 06.12.2022 по 16.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз – акубаротравма, отримана в період з 26.10.2022 по 30.10.2022. Вид непрацездатності - нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Зазначене вище підтверджується також виписним епікризом ОСОБА_1 , виданим отоларингологічним відділенням КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування Павлоградської міської лікарні», згідно з яким позивач 06.12.2022 о 11-00 год. прибув до лікарні, дата виписки 16.12.2022.
Про факт перебування позивача з 06.12.2022 по 16.12.2022 на лікуванні відповідачем також виносились відповідні накази від 07.12.2022 № 679 та від 20.12.2022 № 692, крім цього згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2023 №0989/10/3296 за грудень 2022 року позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 12376,16 грн. та додаткова грошова винагороди, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000,00 грн.
З медичної картки стаціонарного хворого №7352 судом встановлено, що лише 06.05.2023 ОСОБА_1 було госпіталізовано з діагнозом перелом плеча та плечового поясу.
Згідно з довідкою ВЛК №493/11607 від 04.08.2023, 17.05.2023 ОСОБА_1 було проведено операцію Банкарта лівого плечевого суглобу, 02.08.2023 оперований з фіксацією суглобової губи правого плечевого суглобу. Травма ТАК, пов`язана із проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана.
Таким чином матеріали справи не містять підтвердження того, що у період з 01.03.2023 по 24.03.2023 позивач проходив лікування у зв`язку з переломом плеча. Крім цього, враховуючи факт того, що згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 № 89 позивач вважається таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби, відсутні також будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримав вказану травму в період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Необхідно також зауважити, що місцевий суд ухвалою від 28.08.2023 у цій справі позивачу пропонував надати суду докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, однак жодних доказів на підтвердження того, де позивач перебував у спірний період з 01.03.2023 по 24.03.2023 та коли отримав травму перелому плеча останнім надано не було. 
Відповідні докази відсутні і у відеозаписі, наданому позивачем.
З урахуванням вищенаведеного, у суду відсутні підстави для визнання неправомірним встановлення факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у період з 01.03.2023 по 24.03.2023.
Також колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги про зобов?язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з отриманим пораненням в грудні 2022 року, оскільки, як вже зазначалося вище, з доказів, наданих позивачем, слідує, що у грудні 2022 року останній проходив лікування у зв`язку з отриманою у жовтні 2022 року акубаротравмою, будь-яких інших доказів, лікарських довідок про отримання позивачем нового поранення у грудні 2022 року матеріали справи не містять.
Щодо аргументів позивача про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування за фактами отримання поранення ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Так, згідно з п. 2 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок №608), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За змістом п. 1, 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Суд звертає увагу, що відповідно до змісту позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача здійснити саме «службове розслідування», тоді як за обставин правовідносин що виникли, службове розслідування не проводиться.
В даному випадку необхідно розрізняти поняття «службове розслідування» та «розслідування нещасних випадків, професійних захворювань», при цьому процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовці), отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту (далі - військові частини) регулює Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 27 жовтня 2021 року № 332 (далі - Інструкція №332).
Так, в силу вимог п. 2 розділу ІІ Інструкції №332 про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
Згідно з абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Інструкції № 332 нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
Суд також враховує, що згідно з п. 3 розділу І Інструкції №332, така поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.
Таким чином, призначенню розслідування у зв`язку з нещасним випадком має передувати повідомлення військовослужбовця безпосередньому командиру про його настання, а у разі несвоєчасного повідомлення чи втрати працездатності не відразу - рапорт безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси. При цьому, без отримання рапорту потерпілого командуванням військової частини не може йтися про проведення відповідного службового розслідування.
Водночас, у випадку контузії військовослужбовця, внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, розслідування нещасного випадку взагалі не проводиться, оскільки такі випадки не обліковуються як нещасні.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки в матеріалах справи в силу вимог п. 1 розділу ІІ Порядку №608 відсутні докази вчинення будь-яких правопорушень військовослужбовцем, а також в силу вимог п. 2 розділу ІІ Інструкції №332 відсутні повідомлення позивачем відповідача про нещасні випадки, суд не вбачає підстав для зобов`язання останнього проводити «службове розслідування».
Щодо позовних вимог в частині зобов?язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з отриманим пораненням в жовтні 2022 року, суд зазначає наступне.
Так, як встановлено судом вище, з довідки від 08.10.2023 №0989/10/3296, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу були виплачені наступні суми грошового забезпечення:
- в жовтні 2022 року, 13229,70 грн. основного грошового забезпечення, 1281,80 грн. індексації грошового забезпечення, 13229,70 грн. щорічної грошової допомоги на оздоровлення та 530,00 грн. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, окрім цього також виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 43548,39 грн.;
- в листопаді 2022 року 13229,70 основного грошового забезпечення, 1424,80 грн. індексації грошового забезпечення та 100000,00 грн. додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168;
- в грудні 2022 року 12376,16 грн. основного грошового забезпечення, 1375,94 грн. індексації грошового забезпечення та 30000,00 грн. додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168;
Таким чином грошове забезпечення позивачу у період отримання контузії, у тому числі в грудні під час лікування, виплачувалося йому в повному обсязі, доказів протилежного позивач суду не навів.
Необхідно також зазначити, що стаття 16 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон №2011-XII) передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
9) отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зазначених вище випадках здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі – Порядок №975).
Згідно з п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу, внаслідок отриманої контузії було встановлено інвалідність.
Поряд з цим, згідно з п. 7 Порядку №975 у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності), військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства);
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подає уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - восьмому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.
Згідно з п. 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Так, позивачем не надано суду жодних доказів звернення до уповноваженого органу з відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, завіреною копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності та додатками, передбаченими п. 11 Порядку №975, вказані докази відсутні і в матеріалах справи.
Суд зазначає, що у правовідносинах що виникли, за відсутності відповідної довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності, позивач взагалі не може вважатися тією особою, яка підпадає під дію ст. 16 Закону № 2011-XII.
Більше того, суд зазначає, що відповідач за змістом п. 12 Порядку №975 не уповноважений здійснювати спірну виплату одноразової грошової допомоги.
Оскільки інших обставин, у зв`язку з якими, на думку позивача, відбулося порушення його права на отримання належного грошового забезпечення, останній суду не навів, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини № НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов?язків військової служби на період дії воєнного стану як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 12.06.2022 по 31.03.2023, а також у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 12.06.2022 по 31.03.2023, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзац 3 пункту 1 Постанови №168 вказує, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до Постанови №168:
- в абзаці 1 п. 1 постанови слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць;
- п. 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;
- доповнено постанову п. 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення).
Відповідно до ч.2 п.5 Окремого доручення, виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини.
Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Змістом п.10 Окремого доручення визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Крім того, пункт 6 ст.9 Закону №2011-XII вказує, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Однак, абзац 2 п.6 ст.9 Закону №2011-XIІ визначає, що дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Таким чином, беручи до уваги викладене вище, у випадку самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби або дезертирування, такий військовослужбовець не включається до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень.
Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі- Порядок №260), визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Абзацом другим пункту 5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Пунктом 15 розділу I Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Порядок №260 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233 та який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01.02.2023 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);
Так, як встановлено судом вище з довідки від 08.10.2023 №0989/10/3296, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , в межах спірного періоду позивач отримував додаткову винагороду відповідно до постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 в таких розмірах: червень 2022 року – 30000 грн., липень 2022 року – 30000 грн., серпень 2022 року – 41290,32 грн., вересень 2022 року – 30000 грн., жовтень 2022 року – 43548,39 грн., листопад 2022 року – 100000 грн., грудень 2022 року – 30000 грн., січень 2023 року – 30000 грн., у лютому та березні 2023 року така винагорода не виплачувалася.
Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 30000 грн., передбачена Постановою №168 у період з червня 2022 року по грудень 2022 року виплачувалася позивачу в повному обсязі щомісячно, починаючи з лютого 2023 року виплата такої винагороди припиналася у зв`язку з набранням чинності наказу Міністерства оборони №44 від 25.01.2023, яким доповнено Порядок №260 розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану». При цьому, доказів того, що ОСОБА_1 у лютому та березні 2023 року підпадав під вимоги п. 2 розділу XXXIV Порядок №260 позивачем суду не надано.
Більше того, з матеріалів справи судом вище встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на службі у період з 01.03.2023 по 24.03.2023, у зв`язку з чим Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2023 №61 позивача визнано таким, що вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, з 01.03.2023 знято з усіх видів забезпечення та припинено усі виплати. З урахуванням вищенаведеного, грошове забезпечення позивачу у період з 01.03.2023 по 24.03.2023 правомірно не виплачувалося, що відповідає пункту 15 розділу I Порядку №260.
Щодо збільшеної додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн., передбаченої Постановою №168, то така, як слідує з матеріалів справи виплачувалася йому у жовтні 2022 року та листопаді 2022 року за період безпосередньої участі у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Поряд з цим, доказів того, що ОСОБА_1 у спірний період з 12.06.2022 по 31.03.2023 безперервно брав безпосередню участі у бойових діях або забезпечував здійснення відповідних позивачем не надано.
При цьому, з огляду на вказані вище правові норми, суд зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 до Окремого доручення.
Водночас, надана позивачем довідка, яка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, не є довідкою, яка складаються з метою визначення права військовослужбовця на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, оскільки не містить жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань), тощо та не відповідає додатку №1 до Окремого доручення.
Щодо аргументів позивача, про те, що згідно з його грошовим атестатом, його грошове забезпечення менше ніж мінімальна заробітна плата, суд зауважує, що грошовий атестат містить інформацію про розмір фактично виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю за останній період служби (в межах місяця, за який провадиться виплата), водночас позивач у місяці виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (березень 2023) був відсутній на службі з 01.03.2023 по 24.03.2023, тобто суми грошового забезпечення позивача, зазначені у його грошовому атестаті, нараховані йому за період з 24.03.2023 по 31.03.2023 (дата виключенні зі списків особового складу частини).
З урахуванням вищевказаного, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини № НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов?язків військової служби на період дії воєнного стану як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 12.06.2022 по 31.03.2023, а також у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 12.06.2022 по 31.03.2023, також задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи вищенаведене, необхідно зазначити, що згідно положень чинного законодавства, військовослужбовець повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно підрозділів Збройних Сил України та спричинити суспільний резонанс.
Таким чином, враховуючи наведене вище, під час розгляду справи посилання позивача про протиправність та незаконність дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення, неправомірність встановлення факту самовільного залишення ним військової частини у період з 01.03.2023 по 24.03.2023, не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року в справі №380/19670/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 05 червня 2024 року.