ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5691/24 Справа № 205/14383/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року в цивільній справі номер 205/14383/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини - визнано неподаною та повернуто позивачці з доданими матеріалами.
Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2024 року у справі №205/14383/23 про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неправильному застосуванні норм процесуального права.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2024 року у справі №205/14383/23 позовна заява була залишена без руху. Причинами залишення позовної заяви без руху в ухвалі зазначено дві причини: не сплата судового збору; не вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
16.01.2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про усунення недоліків. Разом із заявою про усунення недоліків до суду було подано: 1) нове (доповнене) клопотання про звільнення від сплати судового збору; 2) відомості з ДРФОПП за весь 2023 рік (за 1 - 4 квартали 2023 року, тобто по 31.12.2023 року); 3) запит щодо отримання відомостей про доходи за 2023 рік; 4) квитанцію №1 про направлення запиту щодо отриманих доходів від 16.01.2024 року; 5) витяг з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією щодо м. Маріуполя (Маріупольський район); 6) доповнення до позовної заяви у справі №205/14383/23 від 16.01.2024 року щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Але суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу від 08.04.2024 року про повернення позовної заяви, чомусь зазначив, що всі недоліки не були усунуті. Нове клопотання про звільнення від сплати судового збору від 16.01.2024 року, подане разом із заявою про усунення недоліків, взагалі не розглянув, проігнорувавши сам факт його подання і наявність його в матеріалах справи.
Такий висновок, як мінімум, є передчасним, оскільки суддя зобов`язаний був розглянути клопотання від 16.01.2024 року і надати мотивовані висновки щодо аргументів, наведених позивачем у цьому додатково обґрунтованому клопотанні і доданим новим доказам.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що у грудні 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 1-3).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2024 року позовна заява була залишена без руху (а.с. 20-20зв).
16 січня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків, до якої додано доповнення до позовної заяви щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також доповнене клопотання про звільнення від сплати судового збору (а.с. 23-35зв).
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ухвали суду від 03 січня 2024 року про залишення позовної заяви без руху не виконано.
Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов цього висновку з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Згідно ч. 2 вказаної вище статті в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстав викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, суд в такій ухвалі повинен зазначити недоліки, які необхідно усунути.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у 
рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2024 року позовна заява була залишена без руху з підстав несплати судового збору та не повного змісту позовної заяви (щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи). 
16 січня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків, до якої додано доповнення до позовної заяви щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також доповнене клопотання про звільнення від сплати судового збору з додатком певних документів.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, не розглянув належним чином клопотання про звільнення від сплати судового збору від 16 січня 2024 року та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, без мотивування підстав не прийняття поданої позивачкою заяви про усунення недоліків, вказаних судом в ухвалі від 03.01.2024 року.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: