ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 р. 	Справа № 440/3967/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 08.04.24  у справі № 440/3967/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.04.2019 по 31.05.2021, яка утворилась на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/2304/21 від 19 квітня 2021 року (яке набрала законної сили 20.05.2021 року); 
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат в розмірі 83 896 гривень 14 копійок.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що позивач 20 вересня 2021 року звертався до суду із заявою про встановлення судового контролю у порядку ст. 382 КАС України у справі №440/2304/21, проте судовими інстанціями у задоволенні такої заяви відмовлено. Просить урахувати, що спір у справі не є тотожним спору у справі № 440/2304/21, оскільки, незважаючи на те, що виник між тими самими сторонами, що і у справі № 440/2304/21, предмет позову у справі № 440/2304/21 та у цій справі відрізняється.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження. Вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з таких підстав.
Як убачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії відповідача щодо порядку виплати пенсії, перерахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №440/2304/21. Отже, фактичною підставою звернення до суду стало неналежне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області судового рішення, яке набрало законної сили.
Так, судом установлено, що позивач вже звертався до суду з позовом до того самого відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав. За результатами судового розгляду справи № 440/2304/21 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні нарахування та виплати основного розміру пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/496/фп61987 від 11.02.021 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992, Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/496/фп61987 від 11.02.021 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992, Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 з урахуванням проведених виплат. Постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.
Вказане судове рішення набрало законної сили 20.05.2021.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 440/2304/21 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2019 по 31.05.2021 та нарахована заборгованість в сумі 83896,14 грн. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області як територіальним органом здійснено запит від 16.09.2021 за №1600-0404-5/63514 до Пенсійного фонду України щодо необхідності виплати заборгованості пенсії ОСОБА_1 .
Вказані обставини встановлені ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 440/2304/21, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №440/2304/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
В ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 440/2304/21 також встановлено, що виконання рішення суду у справі №440/2304/21 залежить від отримання Пенсійним фондом України коштів з Державного бюджету України, за рахунок яких забезпечується виплата пенсій згідно зі статтею 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та відповідно отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області коштів для фінансування відповідної виплати позивачу.
Не погоджуючись із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.04.2019 по 31.05.2021, яка утворилась на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/2304/21 від 19 квітня 2021 року, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, у якому вимагає стягнути з відповідача суму заборгованості в сумі 83 896,14 грн.
Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розгляд поданого позову по суті буде передбачати надання правової оцінки порядку виконання відповідачем судового рішення від 19 квітня 2021 року у справі №440/2304/21.
Колегія суддів зазначає, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Контроль за правомірністю рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду, здійснюється в порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Проаналізувавши предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він фактично спрямований на виконання іншого судового акта (рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 440/2304/21).
Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту фактично є однією із форм контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №440/2304/21.
З огляду на зазначене спір у справі є тотожним спору у справі № 440/2304/21, оскільки виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Враховуючи наведене висновок суду першої інстанції про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, є обґрунтованим і законним.
Відповідно, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Отже, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Звернення позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України у справі № 440/2304/21 висновків суду не спростовує та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі № 440/3967/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк