ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 466/7714/22
провадження № 51-6365км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141380000887, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Львівського апеляційного суду від  13 липня 2023 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК та із урахуванням положень ст. 69 цього Кодексу призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Крім того, зазначеним вироком вирішено долю речових доказів, питання запобіжного заходу та визначено день початку обрахування строку відбування покарання.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що під час дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебуваючи в підвальному приміщенні АДРЕСА_2 , 06 серпня 2022 приблизно о 13:30, маючи умисел на заволодіння чужим майном, здійснив розбійний напад на ОСОБА_8 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, та заволодів її майном - грошовими коштами в сумі 300 грн та мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy A01» вартістю 3000 грн, а також грошовими коштами на карті, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на суму 3500 грн.
Львівський апеляційний суд вирок Шевченківського районного суду м.  Львова
від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасував та 13 липня 2023 року ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_6 призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, у решті вирок залишено без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції захисник подав касаційну скаргу у якій ставить вимогу про зміну вироку Львівського апеляційного суду від 13 липня 2023  року та призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 187 КК із  застосуванням приписів ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна. Також просить на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку.
Зі змісту касаційної скарги вбачаються доводи про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що під час судового розгляду прокурор навів мотиви і висловив думку про доцільність застосування приписів ст. 69 КК в цьому провадженні, натомість всупереч такій своїй позиції, яку місцевий суд визнав обґрунтованою, звернувся до апеляційною суду зі скаргою, де навів мотиви до її спростування.
Захисник вказує, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку, оскільки не врахував усіх тих обставин, які були місцевим судом ураховані під час призначення покарання, серед яких є така, що істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого. 
Також суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність обставин, які обтяжують покарання, при тому, що місцевий суд дійшов переконання про їх відсутність за результатами оцінки доказів. Апеляційний суд, який не здійснював їх безпосереднього дослідження, безґрунтовно дійшов протилежного висновку, адже всупереч приписам ст. 23 КПК надав доказам оцінку, відмінну від наданої місцевим судом, отже за відсутності підстав для цього, скасував обґрунтоване рішення суду першої інстанції. 
Апеляційний суд не звернув належної уваги на всю сукупність обставин, врахованих місцевим судом, серед яких, визнання ОСОБА_6 своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне і повне відшкодування шкоди потерпілій, а  також її позицію, яка заявила про відсутність претензій до ОСОБА_6 і просила його суворо не карати та не позбавляти волі. Крім вказаних обставин, місцевий суд врахував збіг важких обставин та психологічний стан засудженого, обумовлений таким збігом, натомість апеляційний суд не звернув на це уваги. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 просила залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як передбачено ст. 433 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК. 
За вимогами, встановленими в ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація вчиненого за ч. 4 ст. 187 КК, у касаційній скарзі не оспорюється. 
Суд касаційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів, викладених у касаційній скарзі суть яких зводиться до тверджень про невідповідність покарання, призначеного апеляційним судом, тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок суворості, а також про необґрунтованість висновків апеляційного суду щодо відсутності підстав до застосування ст. 69 КК, про застосування приписів ст. 75 КК.
Обираючи ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, разом з тим зважив на те, що обстановка, в якій його вчинено, не характеризувалася як  така, що пов`язана з воєнними діями, що особа не використала умови воєнного стану під час його вчинення і за умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювалися би ч. 1 ст. 187 КК. 
Крім того, думка потерпілої, яка просила суворо не карати та не позбавляти воліОСОБА_6 , а також відомості про особу засудженого, який є особою раніше не судимою, позитивно характеризується, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та повністю відшкодував потерпілій завдані збитки, ураховані судом як обставини, які пом`якшують покарання. 
Також місцевийсуд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 внаслідок збройної агресії російської федерації на початку березня 2022 року змушений був тікати під обстрілами, разом з сім`єю, з місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , їх місто перебувало під ракетними обстрілами та на даний час йому відомо, що повністю знищений будинок, в якому вони проживали. Обвинувачений через заборону виїзду громадян чоловічої статі залишився в Україні, а його дружина з двома неповнолітніми дітьми покинула Україну та виїхала за кордон як біженка. Як на час вчинення ним кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи судом, йому не відома їх доля та місце можливого перебування, оскільки зв`язок з ними повністю втрачено. Так само як на час вчинення кримінального правопорушення так і на даний час йому не відома доля його матері, яка залишилася в м. Вознесенську. 
На переконання суду, всі ці обставини в сукупності значно впливали на стресовий стан обвинуваченого, на сприйняття ним подій, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та наведених вище обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 187 КК, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є занадто суворим чи м`яким. 
Обставин, які обтяжують покарання, місцевий суд не вбачав і у вироку не зазначив даних про те, що за дослідженням доказів було встановлено аби які відомості, які свідчать про їх наявність.
Прокурор, не погоджуючись з мірою примусу, застосованою місцевим судом, звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказав, що суд належним чином не врахував обставин вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, а також наявність обставин, що відповідно до приписів ст. 67 КК обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. При цьому враховані місцевим судом думка потерпілої, відомості про особу засудженого, його відношення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання, на думку прокурора, не давали підстав до застосування положень ст. 69 КК.
Про спростовування висновків місцевого суду щодо наявності такої сукупності обставин, які значно впливали на стресовий стан обвинуваченого, на сприйняття ним подій, та на переконання місцевого суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в апеляційній скарзі прокурора не йшлося. 
Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у  статтях 2, 7 КПК завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
За приписами статей 370, 374, 420 КПК у вироку апеляційного суду мають бути наведені належні й  достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на  відповідну норму права. Суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумніву. 
Апеляційний суд не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо та, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, закріпленого у п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК, апеляційний суд невправі дати їм іншуоцінку, ніж та, яку дав судпершої інстанції, якщо ці доказине було досліджено під часапеляційного розгляду провадження.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Крім того, за висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду про застосування норми права, передбаченої ч. 3 ст. 404 КПК (постанова
від 03 квітня 2023 року у справі №  537/984/20, провадження № 51-1747кмо22),під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.
 
Усупереч вимогам статей 23, 94, 404 КПК суд апеляційної інстанції не дотримався порядку встановлення нових обставин у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не врахував вчинення ОСОБА_6 злочину в умовах воєнного стану, щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням канцелярського ножа.
Верховний Суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження й оцінки всієї сукупності доказів, про що йдеться, серед інших, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від  15  березня 2018 року в справі № 372/2291/16-к (провадження № 51-138км18), від  21  листопада 2019 року в  справі № 564/590/17 (провадження № 51-2532км19), від  03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к (провадження № 51-1922км19), від  11  лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к (провадження № 51-8622км18).
Натомість висновки апеляційного суду не ґрунтуються на аби яких встановлених із процесуальних джерел доказування відомостях, оскільки в оскарженому вироку апеляційного суду не вказано, за оцінкою яких саме доказів цей суд дійшов переконання про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року жоден із  досліджених за приписами ст. 94 КПК місцевим судом доказів не свідчить, що   ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Прокурор в поданій скарзі не вказував про недотримання місцевим судом правил оцінки доказів, про неповне, перекручене чи неправильне відображення у вироку місцевого суду їх змісту.
Апеляційний суд дійшов умовиводу про те, що вказана обставина має бути врахована під час призначення покарання та поклав її в  обґрунтування вироку та скасування рішення місцевого суду про застосування приписів ст. 69 КК. В цій частині апеляційний суд фактично надав оцінку доказам, відмінну від наданої судом першої інстанції, проте з яких доказів апеляційний суд отримав відповідні дані він не зазначив. Враховуючи вимоги ст. 23 КПК, у колегії суддів відсутні підстави сприймати висновки апеляційного суду як обґрунтовані, вмотивовані та правильні.
Це ж стосується і висновку апеляційного суду про вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. За висновком місцевого суду така обставина у кримінальному провадженні відсутня.
За приписами ст.  91  КПК, наявність чи відсутність такої обставини підлягає доказуванню, отже для обґрунтування висновку про її наявність, суду необхідно встановити, що обвинувачений знав про певний вік потерпілої чи міг усвідомлювати, що потерпіла є особою похилого віку. Натомість з оскарженого вироку не вбачається того, за оцінкою яких саме доказів апеляційний суд спростував протилежні висновки місцевого суду та встановив відповідні обставини. У вироку апеляційного суду не йдеться, що обвинуваченому було завідомо відомо про вік потерпілої, водночас відсутнє, за усталеними в  правозастосовній практиці критеріями, обґрунтування того, що  обвинувачений міг усвідомлювати, що вчиняє кримінальне правопорушення відносно особи похилого віку. За відсутності належного обґрунтування, висновки колегії судів апеляційного суду не можна вважати вмотивованими та такими, що в передбачений КПК спосіб спростовують протилежні висновки місцевого суду.
Крім того, вказані вище висновки апеляційного суду про те, що судом першої інстанції  не враховано, що ОСОБА_6 вчинено злочин щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння є розбіжними з його ж висновками про те, що в цьому провадженні відсутні обставини, які обтяжують покарання.
Вказавши на те, що місцевий суд не врахував факту вчинення злочину в умовах воєнного стану із застосуванням канцелярського ножа, апеляційний суд не навів мотивів того, що конкретно залишилося поза увагою суду першої інстанції, який кваліфікував інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК саме тому, що врахував як спосіб його вчинення, - застосування психічного насильства шляхом демонстрації канцелярського ножа і доведення до відома потерпілої таким чином погрози заподіяння відповідної фізичної шкоди, так і умови його вчинення, і визначив кримінально-правові наслідки вчиненого діяння за встановленими обставинами.
Переглянувши вирок за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд не дотримався приписів ст. 69 КК. Вказав, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілої, яка просила його суворо не карати та не позбавляти волі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Зазначив також про врахування судом першої інстанції того, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 отримали кваліфікацію як «особливо тяжкий злочин» тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», при цьому обстановка, в якій він вчинив злочин, не характеризувалася як така, що пов`язана з воєнними діями та/або він не використав умови воєнного стану при його вчиненні (розбій в зоні проведення активних бойових дій тощо). За умови відсутності воєнного або надзвичайного стану його дії охоплювалися би ч. 1 ст. 187 КК.
В оскарженому вироку апеляційний суд вказав, що, зважаючи на фактичні обставини у цьому кримінальному провадженні, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та наведених вище обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, місцевий суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст. 69 КК. При цьому, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не мотивував, яким чином встановлені ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та можливість призначення покарання із застосовуванням зазначеної вище норми, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції, також не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що крім тих обставин, які він відобразив і прокоментував у тексті свого вироку, місцевий суд встановив ще й інші обставини, про які не йшлося в апеляційній скарзі прокурора, проте були враховані місцевим судом щодо обґрунтування підстав до застосування приписів ст. 69 КК під час призначення покарання як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.
За оцінкою доводів прокурора апеляційний суд дійшов переконання, що обставини на які посилається прокурор, у своїй сукупності не дають підстав для застосування приписів ст. 69 КК. Однак, такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без належної перевірки доводів прокурора в контексті висновків і мотивів місцевого суду.
За матеріалами справи, прокурор не заперечував висновків місцевого суду, який крім обставин, які пом`якшують покарання, встановив ще й інші, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. А саме, врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 внаслідок збройної агресії російської федерації на початку березня 2022 року змушений був тікати під обстрілами, разом з сім`єю, з місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , місто перебувало під ракетними обстрілами та на даний час йому відомо, що повністю знищений будинок, в якому вони проживали. Його дружина з двома неповнолітніми дітьми покинула Україну та виїхала за кордон як біженка. Як на час вчинення ним кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи судом, йому не відома їх доля та місце можливого перебування, оскільки зв`язок з ними повністю втрачено. Так само, як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час судового розгляду йому не відома доля його матері, яка залишилася в м. Вознесенськ. Всі ці обставини в сукупності, на переконання місцевого суду, значно впливали на стресовий стан обвинуваченого, на сприйняття ним подій, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. За відсутності відповідного процесуального приводу суд апеляційної інстанції не мав підстав спростувати ці висновки.
Прокурором не оскаржено, під сумнів не поставлено і за доводами його апеляційної скарги, поданої на погіршення становища обвинуваченого, не йшлося про необґрунтованість переконання місцевого суду за оцінкою всієї сукупності обставин, встановлених і врахованих місцевим судом. 
В межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції проаналізував обставини, про які йшлося в доводах прокурора, який посилався на неналежне врахування місцевим судом ступеня тяжкості вчиненого злочину, думки потерпілої, яка просила суворо не карати та не позбавляти волі обвинуваченого, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання.
При тому, що, встановивши ці обставини, місцевий суд навів мотиви й того, яким чином вони у сукупності із іншими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, свідчать про доцільність призначення покарання із застосовуванням ст. 69 КК, апеляційний суд безпідставно виходив із того, що суд першої інстанції не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
Натомість, належних мотивів до спростування висновків місцевого суду про наявність підстав до застосування ст. 69 КК, які би спиралися на зміст відповідної кримінально-правової норми, суд апеляційної інстанції не навів, зокрема з урахуванням того, що всі встановлені місцевим судом обставини відіграють певну роль при призначенні покарання, а з огляду на приписи ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції не мав процесуальних приводів піддавати сумніву висновок місцевого суду про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого. 
Отже вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, його зміст не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК.
За доводами касаційної скарги обставин, які би свідчили про можливість досягнення мети покарання у разі застосування приписів ст. 75 КК, Судом не встановлено.
За вказаних вище обставин вирок апеляційного суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та передчасних висновків про невідповідність призначеного місцевим судом покарання тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого через м`якість, з огляду на що за приписами пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК та п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК він підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга - частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Вирок Львівського апеляційного суду від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01 червня 2024 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                           ОСОБА_3