ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 320/757/23
адміністративне провадження № К/990/33480/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.В.,
представника позивача Миргородської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №320/757/23
за позовом Державної авіаційної служби України до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення заборгованості, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної авіаційної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року (головуючий суддя Басай О.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року (суддя-доповідач - Сорочко Є.О., судді: Федотов І.В., Коротких А.Ю.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
Державна авіаційна служба України (далі також - Державіаслужба, позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі також - ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях у сумі 5 522 959,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державіаслужба, як уповноважений орган з питань цивільної авіації, який забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, виставила ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» до сплати рахунки-фактури за перевезення пасажирів та багажу за січень - лютий 2022 року на загальну суму 5 522 959,80 грн, які у розумінні статті 12 Повітряного кодексу України є державними зборами. Проте ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» ухиляється від сплати обов`язкових державних зборів, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову Державіаслужбі, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у розумінні пункту 8 частини першої статті 1 Повітряного кодексу України є авіаційним перевізником (авіаперевізник), як суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу, пошти повітряним транспортом, та сфера дії цього Кодексу поширюється на відповідача. Для обов`язку сплати відповідачем спірного державного збору необхідна наявність відповідної законодавчої бази, яка з 07 серпня 2020 року передбачена статтею 12-1 Повітряного кодексу України. 
Втім, як зауважили суди, за частиною другою статті 3 Повітряного кодексу України у разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж передбачені цим Кодексом та іншими актами законодавства України, застосовуються правила міжнародного договору України.
У цьому зв`язку суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що стаття 15 Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року (далі по тексту - Чиказька конвенція), до якої Україна приєдналася 10 серпня 1992 року і яка набула чинності для України 09 вересня 1992 року, регулює питання стягнення аеропортових і подібні їм збори. З аналізу частини другої статті 15 Чиказької конвенції слідує, що Договірні держави домовилися не стягувати будь-яких мит, податків або інших зборів: 1) за право транзиту через її територію, 2) за факт вльоту/вильоту на/з її територію(ї) будь-якого повітряного судна Договірної держави, 3) за факт присутніх на повітряному судні осіб, або майна. 
На основі цього суди дійшли висновку, що положення статті 12-1 Повітряного кодексу України як закону, що регулює спірні правовідносини щодо стягнення з авіаперевізника державних зборів за виліт/приліт пасажирів/вантажів з/на територію України, суперечить статті 15 Чиказької конвенції. Вказали, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 826/17492/16 щодо аналізу правомірності стягнення Державіаслужбою зборів на підставі пункту 5 розділу ІІ додатку до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року №819.
Таким чином суди виснували, що незважаючи на врегулювання на законодавчому рівні механізму стягнення державного збору, положення статті 12-1 Повітряного кодексу України не можуть бути застосовані у разі коли чинний міжнародний договір передбачає інше регулювання.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись з указаними судовими рішеннями, Державіаслужба звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга подана з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої та підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Так, обґрунтовуючи наявність підстав касаційного оскарження автор скарги зазначає, що дана справа становить значний суспільний інтерес, адже предметом розгляду у ній є стягнення із суб`єкта авіаційної діяльності державних зборів, які сплачуються безпосередньо пасажирами та відправниками вантажу та повинні перераховуватись авіакомпанією за цільовим призначенням до Державного бюджету України, а не залишатися у її незаконному володінні та бути джерелом її збагачення. Звертає увагу, що прийняття оскаржуваних рішень спонукає до ігнорування іншими суб`єктами авіаційної діяльності обов`язку щодо сплати до Державного бюджету України платежів, які є обов`язковими для всіх суб`єктів авіаційної діяльності, та породжує свавілля у діяльності цивільної авіації загалом. Із цих підстав касатор уважає, що саме суд касаційної інстанції має прийняти остаточне рішення у цій справі та надати єдиного розуміння з проблемного та раніше недослідженого питання, що регулюється статтями 12, 12-1 Повітряного кодексу України щодо сплати державних зборів за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України.
За доводами касатора, при ухваленні оскаржуваних рішень судами неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми статті 67 Конституції України щодо зобов`язання кожного сплачувати збори в порядку і розмірах, встановлених законом і статті 68 Конституції України щодо зобов`язання кожного неухильно дотримуватися законів України, а також статей 12 та 12-1 Повітряного кодексу України. Вважає, що застосування судами обох інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові 22 лютого 2022 року у справі №826/17492/16, є недоречним і передчасним, оскільки в цій справі предметом оскарження були норми Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819, як нормативно-правового акту, та дослідженню підлягало питання відповідності цієї постанови актам вищої юридичної сили.
Між тим, у постанові від 10 березня 2023 року у справі №826/13458/17 Верховний Суд дійшов висновку, що будь-які збори згідно взятих державою на себе міжнародних зобов`язань у контексті спірних відносин, що можуть стягуватися або дозволені для стягування державою, зокрема визначення їх переліку, розміру та порядку сплати до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, мають бути врегульовані законодавчими нормативно-правовими актами. 
У цьому зв`язку скаржник зауважує, що наразі питання розміру та порядку сплати державних зборів врегульовано на рівні закону, зокрема статтями 12 та 12-1 Повітряного кодексу України.
За таких міркувань Державіаслужба просить скасувати оскаржувані судові рішення з підстав їхньої невідповідності вимогам статті 242 КАС України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2023 року для розгляду цієї касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Бучик   А.Ю., суддів: Стеценка С.Г., Рибачука А.І.
У зв`язку з постановленням Верховним Судом 12 жовтня 2023 року ухвали про відведення судді-доповідача Бучик А.Ю. та суддів Стеценка С.Г., Рибачука А.І. від розгляду матеріалів касаційної скарги Державної авіаційної служби України, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2023 року, який здійснено на підставі розпорядження від 13 жовтня 2023 року № 1741, визначено новий склад колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Соколов В.М., судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О.
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної авіаційної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 320/757/23.
Відповідач - ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» відзив на касаційну скаргу не подав. 
Ухвалою від 16 квітня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 годину 30 хвилин 23 травня 2024 року.
У судовому засіданні представник Державіаслужби підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
ІV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» зареєстроване як юридична особа, включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 14348681, місцезнаходження: 01030, м. Київ, вулиця Лисенка, будинок 4. Основним видом діяльності товариства є пасажирський авіаційний транспорт (КВЕД 51.10).
Державіаслужбою на підставі звітів щодо діяльності ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» згідно з ліцензією на провадження господарської діяльності з надання послуг із перевезення пасажирів, вантажів повітряним транспортом, виставлено відповідачу до сплати рахунки-фактури за перевезення пасажирів та багажу за січень - лютий 2022 року на загальну суму 5 522 959,80 грн.
Державний збір за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державний збір за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України розраховано у таких розмірах: за кожного пасажира у разі здійснення повітряних перевезень у межах України 0,5 долара США; за кожного пасажира у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з України 2 долари США. За кожну тонну вантажу у разі здійснення повітряних перевезень у межах України 2,5 долара США; за кожну тонну вантажу у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з/до України 10 доларів США.
Відповідно до інформації Міжнародного аеропорту Одеси про пасажирів, які відлетіли з аеропорту України, та про кількість тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 5 455 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,930 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 1 259 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,581 т.
Згідно з інформацією Міжнародного аеропорту Одеси про пасажирів, які відлетіли з аеропорту України, та про кількість тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали нерегулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 1 061 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т.
15 лютого 2022 року Державіаслужба виставила ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» рахунок-фактуру № 281 на загальну суму 210 467,57 грн, що розрахована шляхом множення кількості пасажирів/вантажу на ставки державного збору: 5455 осіб х 0,5 доларів США; 0,930 т х 2,5 дол. США; 1 259 осіб х 2 дол. США; 0,581 т х 10 дол. США. Загальна сума державного збору становить 7 375,64 дол. США, що у перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на 15 лютого 2022 року (28,5355) дорівнює 210 467,57 грн.
Відповідно до інформації ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 5 186 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,93 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 46 090 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 197,246 т.
Згідно з інформацією ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали нерегулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ»  повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 8 548 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,152 т.
Відповідно до інформації ТОВ «МА «Дніпропетровськ» про пасажирів, які відлетіли з аеропорту України, та про кількість тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 360 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т.
Згідно з інформацією Міжнародного аеропорту Харків «ТОВ Нью Систем АМ» про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у січні 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 180 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т.
21 лютого 2022 року Державіаслужба виставила ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» рахунок-фактуру № 404 на суму 3 257 305,08 грн, що розрахована шляхом множення кількості пасажирів/вантажу на ставки державного збору: 5 186 осіб х 0,5 доларів США; 0,930 т х 2,5 дол. США; 55 178 осіб х 2 дол. США; 197,398 т х 10 дол. США. Загальна сума державного збору становить 114 925,31 дол. США, що у перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на 21 лютого 2022 року (28,3428) дорівнює 3 257 305,08 грн.
Відповідно до інформації Міжнародного аеропорту Одеси про пасажирів, які відлетіли з аеропорту України, та про кількість тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у лютому 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 3 813 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,923 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 672 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 1,278 т.
Згідно з інформацією Міжнародного аеропорту Одеси про пасажирів, які відлетіли з аеропорту України, та про кількість тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали нерегулярні перевезення у лютому 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 640 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т.
28 березня 2022 року Державіаслужба виставила ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» рахунок-фактуру № 492 на суму 132 980,78 грн, що розрахована шляхом множення кількості пасажирів/вантажу на ставки державного збору: 3 813 осіб х 0,5 доларів США; 0,923 т х 2,5 дол. США; 1 312 осіб х 2 дол. США; 1,278 т х 10 дол. США. Загальна сума державного збору становить 4 545,59 дол. США, що у перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на 28 березня 2022 року (29,2549) дорівнює 132 980,78 грн.
Відповідно до інформації ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали регулярні перевезення у лютому 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 3 538 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0,923 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 26 680 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 144,214 т.
Згідно з інформацією ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України щодо українських авіаперевізників, які здійснювали нерегулярні перевезення у лютому 2022 року кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повітряних перевезень у межах України становила 0 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т. Кількість пасажирів, які відлетіли з аеропорту у межах здійснення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» міжнародних повітряних перевезень з України становила 4 566 осіб, а кількість тонн вантажу, що було відправлено чи прибув до аеропорту 0 т.
06 квітня 2022 року Державіаслужба виставила ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» рахунок-фактуру № 559 на суму 1 922 206,37 грн, що розрахована шляхом множення кількості пасажирів/вантажу на ставки державного збору: 3 538 осіб х 0,5 доларів США; 0,923 т х 2,5 дол. США; 31 246 осіб х 2 дол. США; 144,214 т х 10 дол. США. Загальна сума державного збору становить 65 705,45 дол. США, що у перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на 06 квітня 2022 року (29,2549) дорівнює 1 922 206,37 грн.
У зв`язку з несплатою ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» у добровільному порядку державних зборів за надані послуги з перевезення пасажирів і вантажів на підставі виставлених Державіаслужбою рахунків-фактур за січень - лютий 2022 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Частиною п`ятою статті 4 Повітряного кодексу України встановлено, що державне регулювання у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України здійснюють у межах повноважень:
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту;
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації (далі - уповноважений орган з питань цивільної авіації);
національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державіаслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 520 (далі - Положення № 520), Державіаслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Державіаслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Пунктом 4 цього Положення передбачено, що Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань, з-поміж іншого, забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.
За приписами частини четвертої статті 12 Повітряного кодексу України для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.
Згідно з пунктом 3 Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819 (далі - Положення № 819; у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2020 року № 1188), державні збори, які справляються Державіаслужбою із суб`єктів авіаційної діяльності в установленому цим Положенням порядку, зараховуються до Фонду. Перелік та розмір державних зборів визначені додатком.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Повітряного кодексу України надходженнями Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях є державні збори із суб`єктів авіаційної діяльності: 1) за сертифікацію, реєстрацію, перереєстрацію об`єктів та суб`єктів авіаційної діяльності та супроводження їх діяльності; 2) за надання прав на експлуатацію повітряних ліній; 3) за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України; 4) за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України; 5) за вчинення офіційних дій, пов`язаних з наглядом у сфері цивільної авіації, у тому числі під час виконання польотів в інших державах за договорами фрахту/лізингу, які розраховуються залежно від кількості та маси повітряних суден, строків тимчасового базування за кордоном та регіонів виконання польотів; 6) з авіаційної безпеки; 7) з інших передбачених законом надходжень.
Кошти Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях в обсязі, затвердженому законом про Державний бюджет України на відповідний рік, використовуються на утримання штату працівників та інші витрати уповноваженого органу з питань цивільної авіації, пов`язані із забезпеченням виконання його функцій, на фінансування витрат на участь та представництво України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах, визначених законодавством (частина шоста статті 12).
Забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях здійснює уповноважений орган з питань цивільної авіації (частина сьома статті 12).
У частині восьмій статті 12 Повітряного кодексу України закріплено, що платежі, що підлягають сплаті до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, є обов`язковими для всіх суб`єктів авіаційної діяльності.
Перелік, розмір та порядок сплати державних зборів (крім державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України), порядок використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 12-1 Повітряного кодексу України врегульовано особливості справляння і ставки державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України.
Так, державний збір за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державний збір за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, - це обов`язкові неподаткові платежі до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, що справляються з авіаперевізників у порядку, визначеному цим Кодексом.
Державний збір за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державний збір за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, не справляються у разі здійснення:
1) перевезень вищих посадових осіб та офіційних делегацій України та інших держав;
2) перевезень товарів гуманітарної допомоги з/до України згідно з актами Кабінету Міністрів України;
3) польотів, пов`язаних із забезпеченням проведення робіт з ліквідації наслідків стихійного лиха, авіаційних та інших подій, санітарних авіарейсів (у тому числі перевезень тіла (останків, праху) померлого);
4) перевезень пасажирів, які належать до категорії осіб, звільнених від сплати зборів згідно із законом;
5) перевезень дітей віком до двох років;
6) перевезень транзитних пасажирів.
Ставка державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, встановлюється у таких розмірах:
1) у разі здійснення повітряних перевезень у межах України - 0,5 долара США;
2) у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з України - 2 долари США.
Ставка державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, встановлюється у таких розмірах:
1) у разі здійснення повітряних перевезень у межах України - 2,5 долара США;
2) у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з/до України - 10 доларів США.
Розрахунок розміру державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, здійснює уповноважений орган з питань цивільної авіації щомісяця на підставі інформації про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, за офіційним курсом валют, установленим Національним банком України на день оформлення авіаперевізнику відповідного рахунка-фактури.
Інформацію про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, експлуатант аеропорту (аеродрому) подає до уповноваженого органу з питань цивільної авіації щомісяця до 20 числа місяця, що настає за звітним.
Інформація, зазначена в абзаці першому цієї частини, подається окремо щодо регулярних і нерегулярних перевезень та повинна містити: 1) найменування авіаперевізника; 2) вид повітряних перевезень (регулярні або нерегулярні, повітряні перевезення у межах України або міжнародні повітряні перевезення з/до України); 3) період (із зазначенням місяця та року), за який подається інформація.
Для виявлення та усунення можливих неточностей і помилок у такій інформації авіаперевізник проводить з експлуатантом аеропорту (аеродрому) до 10 числа місяця, що настає за звітним, звірку щодо кількості пасажирів, які відлетіли з аеропорту, та кількості тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту.
Під час розрахунку розміру державного збору не враховуються витрати, пов`язані із сплатою державного збору.
Рахунок-фактура на сплату державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, оформлюється протягом двох робочих днів з дня надходження до уповноваженого органу з питань цивільної авіації від експлуатанта аеропорту (аеродрому) інформації, передбаченої частинами п`ятою і шостою цієї статті.
Платником за рахунком-фактурою на сплату державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, є авіаперевізник, який виконував повітряні перевезення.
Від імені іноземного авіаперевізника рахунок-фактура може бути оплачений його представником чи іншою належним чином уповноваженою ним особою.
Рахунок-фактура на сплату державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, надсилається платнику засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою в день оформлення, а на вимогу авіаперевізника - поштою (рекомендованим поштовим відправленням) протягом двох робочих днів з дня оформлення.
Рахунок-фактура на сплату державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, оплачується протягом 30 днів з дати його оформлення.
Державний збір за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державний збір за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, не сплачений авіаперевізником протягом 30 днів з дати оформлення рахунка-фактури, вважається простроченою заборгованістю перед Державним спеціалізованим фондом фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.
У разі виникнення у авіаперевізника простроченої заборгованості перед Державним спеціалізованим фондом фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях передбачені законодавством України процедури сертифікації, реєстрації, перереєстрації об`єктів та суб`єктів авіаційної діяльності, супроводження його діяльності та надання йому прав на експлуатацію повітряних ліній уповноваженим органом з питань цивільної авіації не здійснюються.
VІ. Позиція Верховного Суду
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Нагадаємо, що спір у цій справі виник між Державіаслужбою, як уповноваженим органом питань цивільної авіації, який забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, і ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», як авіаперевізником, щодо стягнення заборгованості зі сплати державних зборів.
Вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що стягнення з відповідача державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, суперечить статті 15 Чиказької конвенції, відповідно до якої Договірні держави домовилися не стягувати будь-яких мит, податків або інших зборів: 1) за право транзиту через її територію, 2) за факт вльоту/вильоту на/з її територію(ї) будь-якого повітряного судна Договірної держави, 3) за факт присутніх на повітряному судні осіб, або майна. З огляду на це суди виснували, що стаття 12-1 Повітряного кодексу України суперечить статті 15 Чиказької конвенції, застосування якої до спірних правовідносин є пріоритетним. 
Державіаслужба не погоджується з окресленим правовим підходом судів першої та апеляційної інстанцій та наполягає, що в силу статті 67, 92 Конституції України сплата державних зборів, установлених законом, є обов`язковою. Вважає, що оскільки питання сплати державних зборів, про які йдеться у цій справі, врегульовано статтями 12, 12-1 Повітряного кодексу України, тобто визначено законом, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» має обов`язок сплатити до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях заборгованість на підставі рахунків-фактур на сплату державного збору за перевезення пасажирів та багажу за січень - лютий 2022 року.
Ураховуючи зміст спірних правовідносин і межі касаційного перегляду, у рамках даного касаційного провадження Верховному Суду належить крізь призму тлумачення норм Основного Закону та Повітряного кодексу України надати відповідь стосовно наявності або ж відсутності у відповідача обов`язку щодо сплати державних зборів і права у позивача заявляти вимогу про стягнення з відповідача нарахованих на підставі статті 12-1 Повітряного кодексу України у січні - лютому 2022 року державних зборів за послуги перевезення пасажирів і вантажів.
Перевіривши обґрунтованість касаційної скарги у визначених статтею 341 КАС України межах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Комплексний аналіз наведених у розділі V цієї постанови норм права у сукупності, дає підстави стверджувати, що державний збір, який суб`єкт авіаційної діяльності повинен сплачувати до Державного спеціалізованого фонду, є цільовим, по суті відплатним платежем до Державного бюджету України. За своїм призначенням, підставами сплати і характером цих підстав такий збір належить до категорії інших неподаткових надходжень доходів загального фонду Державного бюджету України. Також законодавець визначив призначення цих коштів, орган, який відповідає за сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду, суб`єктів, які повинні його сплачувати та за які послуги. Зокрема, якщо говорити про державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, то такі є одними із видів (джерел) надходження коштів Державного спеціалізованого фонду.
Статті 67, 92 Конституції України закріплюють обов`язок кожного сплачувати податки і збори, які встановлюються виключно законами.
Ураховуючи, що спірний державний збір є предметом спеціального правового регулювання, то його поняття є ширшим, аніж збір, який підлягає сплаті у порядку та за правилами податкового законодавства, а отже, його систему, порядок і розміри сплати має установлювати виключно закон. До того ж, спірний державний збір не належить до загальнодержавних податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі № 826/13458/17.
Колегія суддів уважає, що для усунення розбіжностей у тлумаченні та праворозумінні норм права, які регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд уважає необхідне здійснити порівняльний аналіз редакцій норм Повітряного кодексу України та Положення № 819.
Тут звернемо увагу на те, що за змістом частини дев`ятої статті 12 Повітряного кодексу України у редакції, яка діяла до 07 серпня 2020 року, право на формування переліку, розміру та порядку сплати державних зборів, у тому числі за надані послуги з перевезення пасажира, який відлітає з аеропорту України, за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України законодавець передав Кабінету Міністрів України.
Водночас, стаття 12 Повітряного кодексу України у редакції, яка діяла до 07 серпня 2020 року, не містила жодних положень, які б визначали розмір спірного державного збору; частина п`ята цієї статті визначала лише перелік видів послуг, за надання яких може нараховуватися державний збір. 
Між тим, Додатком до Положення № 819 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2018 року № 1101) установлено розміри державних зборів за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, а саме: державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, складає: у разі здійснення повітряних перевезень у межах України (з одного пасажира) 0,5 долара США; у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з України (з одного пасажира) 2 долари США; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України: у разі здійснення повітряних перевезень у межах України (за 1 тонну) 2,5 долара США; у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з/до України (за 1 тонну) 10 доларів США.
Таким чином установлений законодавством обов`язок щодо сплати державного збору, з урахуванням положень статей 67, 92 Конституції України, не регулювався жодним законом. Водночас єдиним нормативно-правовим актом, який визначав розмір державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, був Додаток до Положення № 819.
На тлі цього колегія суддів зауважує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі № 826/13458/17 сформовано висновок щодо правової можливості стягнення спірного державного збору за період відсутності закону, який регулював би особливості його справляння.
У названій постанові Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах колегій суддів Верховного Суду цієї самої палати від 19 лютого 2020 року у справі № 826/16485/16, від 18 березня 2020 року у справі № 826/15268/17, від 24 квітня 2020 року у справі № 826/7916/17, від 27 травня 2020 року у справі №826/15210/16 щодо можливості застосування положення пункту 5 додатку розділу ІІ Положення № 819, наявності права у позивача вимоги про стягнення державного збору з авіаперевізника на підставі норми цього Положення, яке діяло раніше до визнання його нечинним в контексті спірних правовідносин, та, як наслідок, обов`язку відповідача їх виконувати.
Поряд із цим Верховний Суд зазначив, що питання, яке потребує вирішення у цій справі, полягає не лише в тому, що спір стосується застосування акта, у редакції, яка була чинною на момент, коли склалися спірні правовідносини щодо визначення розміру для нарахування державного збору, а й у застосуванні цього акту, який за своєю правовою природою не міг підлягати та не підлягав застосуванню.
У цьому зв`язку Суд виснував, що « Для обов`язку сплати відповідачем спірного державного збору, у тому числі за сформованими рахунками-фактурами, необхідна наявність відповідної законодавчої бази, яка, як зазначалось вище, у спірний період була відсутня.
Отже, відсутність такого обов`язкового елементу, як наявність правового обов`язку у авіаперевізника зі сплати державного збору, свідчить про неможливість встановлення самого розміру такого збору. Визначення розміру державного збору буде мати значення лише у тому випадку, коли законодавчо визначений обов`язок господарюючого суб`єкта для його сплати буде закріплений відповідним законом та буде мати зобов`язальний характер для такого суб`єкта. ».
За таких обставин можна резюмувати, що відсутність закону, який встановлює обов`язок авіаперевізника зі сплати державного збору та визначає його розміри, свідчить про відсутність в останнього обов`язку сплачувати такий державний збір.
Поряд із цим, Законом України від 13 липня 2020 року № 759-IX «Про внесення змін до Повітряного кодексу України щодо удосконалення механізму справляння державних зборів за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України» (далі - Закон № 759-IX), який набув чинності 07 серпня 2020 року, частину дев`яту статті 12 Повітряного кодексу України після слів «Перелік, розмір та порядок сплати державних зборів» доповнено словами «(крім державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України)», а також доповнено статтею 12-1, якою визначено особливості справляння і ставки державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України. 
Окрім того, 02 грудня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1188 «Про внесення змін до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях», яка набула чинності 04 грудня 2020 року, якою, серед іншого, виключено у Додатку до Положення розділ «Державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України».
Це означає, що законодавець дійшов висновку про необхідність визначення розміру ставок державного збору саме через закон, що відповідає вимогам статей 67, 92 Конституції України. 
Відтак, на час виникнення спору між сторонами в цій справі порядок справляння і ставки (розмір) державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, були встановлені законом - Повітряним кодексом України у редакції Закону № 759-IX.
За такого правового регулювання колегія суддів дійшла висновку, що у світлі обставин цієї справи у ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» наявний обов`язок зі сплати спірних державних зборів у порядку та розмірах, що визначені статтею 12-1 Повітряного кодексу України, а у Державіаслужби, відповідно, право на стягнення з авіаперевізника заборгованості зі сплати таких зборів до Державного спеціалізованого фонду.
Як бачимо з оскаржуваних судових актів, суди першої та апеляційної інстанцій врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 березня 2023 року у справі № 826/13458/17. 
Одночасно з цим суди дійшли висновку, що стаття 12-1 Повітряного кодексу України суперечить статті 15 Чиказької конвенції, зіславшись на правову позицію у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 826/17492/16.
Насамперед слід відмітити, що у згаданій постанові Верховний Суд переглядав у касаційному порядку ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року про відмову у задоволенні заяви Державіаслужби про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про залишення ухвали суду першої інстанції без змін. Жодних висновків про застосування норм статті 12-1 Повітряного кодексу України та статті 15 Чиказької конвенції Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2022 року не викладав.
Тому посилання судів першої та апеляційної інстанцій на вказане рішення суду касаційної інстанції є недоречним.
Разом із тим, оцінюючи твердження судів, які стали підставою для відмови у задоволенні позову Державіаслужби, колегія суддів вказує наступне.
Стаття 15 Чиказької конвенції закріплює, що кожен аеропорт у Договірній державі, відкритий для громадського користування її національними повітряними суднами, відкритий також, з урахуванням положень Статті 68, на однакових умовах для повітряних суден усіх інших Договірних держав. Такі самі однакові умови застосовуються при користуванні повітряними суднами кожної Договірної держави всіма аеронавігаційними засобами, включаючи радіо- і метеорологічне забезпечення, які можуть бути надані для суспільного користування з метою забезпечення безпеки та оперативності аеронавігації. Будь-які збори, що можуть стягуватися або дозволені для стягування Договірною державою за користування такими аеропортами та аеронавігаційними засобами повітряними суднами будь-якої іншої Договірної держави, не перевищують:
a) щодо повітряних суден, не зайнятих у регулярних міжнародних повітряних сполученнях, - зборів, які стягувалися б зі своїх національних повітряних суден того самого класу, зайнятих в аналогічних сполученнях; і
b) щодо повітряних суден, зайнятих у регулярних міжнародних повітряних сполученнях, - зборів, які стягувалися б зі своїх національних повітряних суден, зайнятих в аналогічних міжнародних повітряних сполученнях.
Інформація про всі такі збори публікується і повідомляється Міжнародній організації цивільної авіації, при цьому за заявою зацікавленої Договірної держави збори, що стягуються за користування аеропортами та іншими засобами, підлягають розгляду Радою, яка представляє по них доповідь і дає рекомендації для розгляду зацікавленою державою або державами. Жодна Договірна держава не стягує будь-яких мита, податків або інших зборів лише за право транзиту через її територію або вліт на її територію, або вильоту з її території будь-якого повітряного судна Договірної держави або присутніх на ньому осіб, або майна. «.
З конструкції статті 15 Чиказької конвенції слідує, що вона регулює питання аеропортових і подібним їм зборів між Договірними державами. Зокрема, за цією нормою Конвенції Договірні держави домовилися, що у разі вльоту та/або вильоту з/на територію Договірної держави будь-якого повітряного судна або присутніх на ньому осіб, або майна іншої Договірної держави не стягують будь-які мита, податки і збори лише за право транзиту, тобто проліт через повітряну зону Договірної держави.
У той же час, стаття 12-1 Повітряного кодексу України визначає, що державний збір сплачується авіаперевізником за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України.
Таким чином стаття 12-1 Повітряного кодексу України жодним чином не суперечить статті 15 Чиказької конвенції, як зазначили помилково суди, позаяк регулюють відмінні за своєю суттю питання.
На підтвердження даного висновку свідчить імплементація у пункті 6 частини другої статті 12 Повітряного кодексу України положення про те, що державний збір за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державний збір за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, не справляються у разі здійснення, зокрема, перевезень транзитних пасажирів.
Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що стаття 15 Чиказької конвенції, як і Угода про транзит у міжнародних повітряних сполученнях (м. Чикаго, 1944 р.), урегульовують спірні правовідносини.
Беручи до уваги суть даного спору та його правове регулювання колегія суддів констатує, що із прийняттям Закону № 759-IX, яким Повітряний кодекс України доповнено статтею 12-1, питання щодо справляння державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та державного збору за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, приведено законодавцем у відповідність до норм статей 67, 92 Конституції України.
Проте суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову Державіаслужбі, допустили неправильне застосування норм і не застосували закон, який підлягав застосуванню. Як наслідок, поза увагою судів залишилися фактичні обставини справи, які підлягали з`ясуванню. 
Зокрема, як убачається з матеріалів справи, у відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» наводила обґрунтування неправильності розрахунку розміру державних зборів, здійсненого Державіаслужбою, стверджуючи, що не має простроченої заборгованості, оскільки рахунки-фактури виставлені не у спосіб, визначений законом.
Водночас, суди не досліджували розрахунок розміру державних зборів, здійснений Державіаслужбою, строки оформлення рахунків-фактур на сплату державних зборів та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, крізь призму аргументів і доводів сторін.
За правилами статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі є одним із основних принципів адміністративного судочинства нарівні з верховенством права, суть якого полягає у тому, саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
У свою чергу, Верховний Суд на стадії касаційного розгляду справи в силу вимог частини другої статті 341 КАС України, позбавлений процесуальної досліджувати, збирати чи приймати до розгляду нові докази.
Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4)  суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Зважаючи на те, що у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, однак суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили наявні у справі докази, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду цієї справи суду першої інстанції необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини, з урахуванням викладених у цій постанові висновків правильно застосувати норми матеріального права та ухвалити рішення, яке відповідатиме приписам статті 242 КАС України.
VІІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної авіаційної служби України задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 320/757/23 скасувати.
Справу № 320/757/23 направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено та підписано 28 травня 2024 року.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько